A szegény kisgyermek panaszai
Date: 2022-08-22T00:00:00+00:00
Keywords: Hungarian poetry

The Project Gutenberg eBook of A szegény kisgyermek panaszai

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: A szegény kisgyermek panaszai

Author: Dezső Kosztolányi

Release date: August 22, 2022 [eBook #68814]
Most recently updated: October 19, 2024

Language: Hungarian

Original publication: Hungary: Athenaeum, 1919

Credits: Albert László from page images generously made available by the Google Books Library Project

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK A SZEGÉNY KISGYERMEK PANASZAI ***

Megjegyzés:

A tartalomjegyzék a 86. oldalon található.

KOSZTOLÁNYI DEZSŐ:

A SZEGÉNY KISGYERMEK PANASZAI

ÖTÖDIK KIADÁS

BUDAPEST, 1919. AZ ATHENAEUM IRODALMI ÉS NYOMDAI R.-T. KIADÁSA

9730. – Budapest, az Athenaeum r.-t. könyvnyomdája.

Mint aki a sinek közé esett…

És általérzi tűnő életét,
Míg zúgva kattog a forró kerék,
Cikázva lobban sok-sok ferde kép
És lát, ahogy nem látott sose még.

Mint aki a sinek közé esett,
A végtelent, a távol életet
Búcsúztatom, mert messze mese lett.
Mint aki a sinek közé esett.

Mint aki a sinek közé esett –
Bús panoráma, rémes élvezet –
Sinek között és kerekek között,
A bús idő robog fejem fölött
És a halál távolba mennydörög,
Egy percre megfogom, ami örök,
Lepkéket, álmot, rémest, édeset.

Mint aki a sinek közé esett.

*

És látom Őt, a Kisdedet,
Aki fehérlő ingbe lépdel.
Még lopva-lopva rám tekint
És integet szőke fejével.

Arany gyertyácskát tart keze
És este félve ül le mellém.
Hallom kacagni csendesen
S látom alvó fejét a mellén.

Ő a pap, az igaz, a szent,
Bámulom, mint egy ismeretlent.
Gyónok Neki és áldozok
És megsiratom Őt, ki elment.

*

A doktor bácsi.
Áldott aranyember.
Világító, nyugodt szemei kékek.
Komoly szigorral lép be a szobába,
Szemébe nézek és cseppet se félek.
Borzongva érzem biztos ujjait,
Ha kis sovány bordáimon kopog.
Ősz bajusza a fagytól zuzmarás,
Hideg kezén arany gyűrű-sorok.
Oly tiszta és jó. Ő ír medicinát,
Keserűt, édest, sárgát vagy lilát.
Az ő kezéből hull kis paplanomra
Nagynéha egy halvány, szelíd virág.
Rágondolok, ha szörnyű éjszakákon
Párnáimon oly egyedül sirok.
Ő az egészség és bizonyosság,
Titkok tudója és csupa titok.
Gazdag s nyugodt. Nehéz bundája ott lóg,
Prémét szelíden prémezi homály.
De elmegy innen és itthagy magamra.
Színházba tér, vagy csendbe vacsorál…

Ilyenkor látom őt a páholyában,
Amint valami víg tréfán nevet.
De kék szeme egyszerre elsötétül
S rám gondol, mit csinál a kis beteg?
A béke ő, a part, a rév, az élet.
Jaj, hányszor néztem jó arcába hosszan,
Míg ájuló álomba, lengve árván,
Kis ágyamon, mint egy bús, barna bárkán,
Ködös habok közt ringatóztam.

*

Mult este én is jártam ottan.

Hogy bíbor lázba hánykolódtam
Az üvegajtó állt elém,
A zajtalan, a hangtalan,
Csupa ezüst, csupa arany,
A sarka tűz, kilincse fém.
Az üvegajtó állt elém,
Üvegje köd és alkonyat,
Bámultam benne arcomat
S mint víziárny lengett felém,
Akár vak tükrök lemezén,
Hogy bíbor lázba hánykolódtam.

Néztem közelről meghatottan,
Ez az ajtó, ismertem én,
Ezen suhant el kisöcsém
S ezen a bűvös, tükrös ajtón
Ment el, mikor leszállt az alkony,
Kis, kékszemü hugom, szegény,
Már régesrég ismertem én.
Csupán egy tükör az egész,
Aki belenéz, belevész
És aztán nincs többé remény,
Egy kép az üvegen kilobban.

Mult este én is jártam ottan.

*

Ó a halál.
Mi ismerjük csak, pici gyerekek.
Utunkba áll
S könnyes, pityergő szájunk megremeg.
Ó a halál.
A játszótársunk és tréfál velünk.
Rohanva száll –
Ő a fogó – és jaj, jaj, jaj nekünk,
Tépázza gallérunk, ijedve forgunk,
És kacagás közt betöri az orrunk.
Kutakba látjuk, mély vizek felett,
Sötét szobákba kuksol reszketeg
Lepedőben, – így mondta ép a dajka –
Kasza van a kezében, csúf az ajka
És fondoran vigyáz,
Mikor suhan az esti láz
S a hőmérőn, ha ugrik a higany,
Csontos markába hahotáz vigan.
Övé a bál,
Ő a halál.
Farsangos éjen a nagyok mulatnak,
De kis szobánkba fekete az ablak,
Az éjbe kint
Ő ránk tekint.
Mi gyermekek, mi küzködünk vele
S játékpuskánkat fogjuk ellene.

*

Még büszkén vallom, hogy magyar vagyok.
És nagyapám, a régi katona
Hallgatja mosolyogva, boldogan,
Sebforradástól lángol homloka
S én, térde közt, hadarva szavalok,
Hogy győznek mindenütt a magyarok.

Csak a szeme borul el néha kissé:
Jaj, meg ne tudja ez az árva gyermek,
Hogy vannak messze, különös világok
S aranyba nyílnak a versaillesi kertek.
Jaj, meg ne tudja és ne lássa őket,
Ne lássa fényük és ne hallja hangjuk,
A magyar szó a hét szilvafa alján
Körötte most még mint tengermoraj zúg.
Óvjátok édesen ez édes álmát,
Mint álmát a szegény beteg gyereknek,
Hogy meg ne tudja, élete nem élet,
És meghalt már, bár alig született meg.
Jaj, meg ne tudja, hogy hiába minden,
Ha dalol és ha a távolba lát,
Mert néma gyermek minden kismagyar
S a Nagyvilág nem érti a szavát.

*

Azon az éjjel
Az órák összevissza vertek.
Azon az éjjel
Holdfényben úsztak mind a kertek.
Azon az éjjel
Kocsik robogtak a kapunk alatt.
Azon az éjjel
Könnyben vergődtek a fülledt szavak.
Azon az éjjel
Égett szobánkba gyertya, lámpa.
Azon az éjjel
Féltünk a borzadó homályba.
Azon az éjjel
Arcunk ijedt volt s halavány.
Azon az éjjel
Halt meg szegény, ősz nagyapám.

Azon a reggel
Csupa rokon jött, sirató nép.
Azon a reggel
Sürögtek az öreg mosónék.
Azon a reggel
Kendővel kötötték fel gyenge állát.
Azon a reggel
Búsan vezettek a feldúlt szobán át.
Azon a reggel
Rozsdás pénzt tettek kék szemére.
Azon a reggel
Riadtan bámultam feléje.
Azon a reggel
Csak hallgatott makacs ajakkal.
Azon a reggel
Olyan volt, mint egy néma angyal.

*

Már néha gondolok a szerelemre.
Milyen lehet – én Istenem – milyen?
Találkoztam tán véle messze-messze,
Valahol Andersen meséiben?
Komoly és barna kislány lesz. Merengő.
A lelke párna, puha selyemkendő.
És míg a többiek bután nevetnek,
Virágokat hoz a bús kis betegnek.
Ágyamhoz ül. Meséskönyv a szeme.
Halkan beszél, csak nékem, soha másnak.
Fájó fejemre hűs borogatást rak.
És kacagása hegedű-zene.
Egy lány, ki én vagyok. Hozzám hasonló.
Különös, titkos és ritkán mosolygó.
Az éjbe néző. Fáradt. Enyhe. Csendes.
Csak széttekint és a szobánkba csend lesz…

*

Az iskolában hatvanan vagyunk.

Pöttön legénykék. Picik és nagyok
S e hatvan ember furcsa zavarában
A sok között most én is egy vagyok.
Ez más, mint otthon. Festékszag, padok,
A fekete táblácska és a kréta,
A spongya hideg, vizes illata,
Az udvaron a szilfa vén árnyéka
S a kapunál – az arcom nézi tán? –
Egy idegen és merev tulipán.

Ez más, mint otthon. Bús komédia,
Lélekzetvisszafojtva, félve nézem,
Hatvan picike fej egyszerre int
S egyszerre pislant százhúsz kis verébszem.
Hatvan picike fürge szív dobog,
Hatvan kis ember, mennyi sok gyerek.
Amerre nézek, mint egy rengeteg,
Kezek, kezek és újra csak kezek.
Mint kócbabácskák a török bazárba
Egy hűs terembe csendesen bezárva.
Az orruk, a fülük, mint az enyém
S a feje is olyan mindenkinek,
Mi végre ez a sok fej, kéz, fül, orr,
Sokszor csodálkozva kérdezem: minek?

*

Mostan szines tintákról álmodom.

Legszebb a sárga. Sok-sok levelet
E tintával írnék egy kisleánynak,
Egy kisleánynak, akit szeretek.
Krikszkrakszokat, japán betűket írnék
S egy kacskaringós, kedves madarat.
És akarok még sok másszínű tintát,
Bronzot, ezüstöt, zöldet, aranyat.
És kellene még sok száz és ezer
És kellene még aztán millió:
Tréfás-lila, bor-színű, néma-szürke,
Szemérmetes, szerelmes, rikító.
És kellene szomorú-viola
És téglabarna és kék is, de halvány,
Akár a színes kapuablak árnya
Augusztusi délkor a kapualján.
És akarok még égő-pirosat,
Vérszinűt, mint a mérges alkonyat.
És akkor írnék, mindig-mindig írnék,
Kékkel hugomnak, anyának arannyal;
Arany-imát írnék az én anyámnak,
Arany-tüzet, arany-szót, mint a hajnal.
És el nem unnám, egyre-egyre írnék
Egy vén toronyba szünes-szüntelen,
Oly boldog lennék Istenem, de boldog.

Kiszínezném vele az életem.

*

Ti, akik zárt ajtók előtt szepegtek,
Kis társaim, az éji hidegen.
Játékaim nem adom oda nektek,
Mert véretek makrancos-idegen.
Garabonciások, kis ördögök,
A hajatok lóg, zöld a körmötök,
Ordíttok és ha ajtónkat kitárnám,
Az üvegalmárjomnak rontanátok,
Zengetnétek tütülő harsonátok
És szánkáznátok szőnyegünk virágján.

De azt akarom, tisztán és fehéren,
Legyetek vígak és bársonyba-járók.
A kezetekben egy nagy arany-érem,
S hódítsátok meg az egész világot.
Tinektek is legyen, ami enyém,
Arany-rétes, habos, krémes, lepény.
És menjetek tovább, kis szöszke hajjal,
Kék nyakkendővel menjetek tova.
Legyen tiétek az alkony, a hajnal,
A kincs, a gyémánt, a vizit-szoba.
Legyen minden cukrászda a tiétek,
A méz, a bonbon és a karamell.
És szoptasson ez a kegyetlen élet,
Mint egy szelíd és lanyha anya-mell.

*

Ó, hányszor látlak mégis bennetek,
Bús testvérkéim, rongyos gyermekek.
Deres kertekben, ablakom alatt
Ott lázadoztok ti ijesztve, némán,
Kékzubbonyos pici-pici csapat,
A hóba, ködbe, fenyvesek árnyékán,
A pici kőműves, mily csatakos,
Milyen fakó a pöttön lakatos,
Az ács fia, mint Jézus, néma csendben,
A kis kovács pőrölyt emel ijedten,
Sír a bognár, az asztalos fia,
Egész, egész gyermek-ármádia.

Apámat hívnám, de ő alszik mélyen,
A messzeség zenél a messze éjen.
És nézem őket és siratom őket
Az éjjeli, makrancos zendülőket.
Harcolok csenddel és meleg szobával,
Nyitott szemmel velük szövetkezem.
És ablakon és véren, sorson által
Őnekik nyujtom úri kis kezem.

*

Este, este…
Árnyak ingnak
És bezárjuk ajtainkat,
Figyelünk a kósza neszre.
Egy vonatfütty messze-messze.
És a csend jő.
Alszik a homályos éjbe
Künn a csengő.
A divány elbújik félve,
Szundít a karosszék.
Álmos a poros kép.
Alszanak a csengetyűk.
Alszanak már mindenütt.
A játékok, a karikahajtók,
A szegény tükör is hallgatag lóg.
Ó a néma csengetyűk.
Az óránk is félve üt.
Alszik a cicánk s a vén szelindek,
Fel ne keltsük – piszt – e sok-sok alvót.
Alszanak a régi réz-kilincsek
S alszanak a fáradt, barna ajtók.

*

Mikor az este csendesen leszáll
Bús lesz a kertünk, mint a temető.
Szomorkodik a vén jegenye-szál
S a hold ezüst lepelbe leng elő.

Sápadva bolygom át a régi kertet,
A vén akácok látnak s megijednek.

A kisgyerek lesunyja a fejét.
És fél az éj. És reszket a setét.

*

A kis mécs.
Az este bús cselédje.
Álmosan virraszt az asztalon.
S az olajfoltos ernyőre nézve
Sercegését búsan hallgatom.
A szobánk kis napja. Álom.
Az arany olaj az árnyon
És a fény folyó arany
Szerteömlő, szótalan.
És a fülke csodapalota.
Távol árnyak lengenek tova.
Csendesen vetik az ágyat
És a párna
Barna árnya
A fehér ajtóra bágyad.
Félszeg árnyék-figurák.
Mind kevélyek és furák.
Egyik a felhőkbe nyargal,
Másik hadonáz a karddal
És a párnát egyre rakjuk,
Ferdűl, fordúl az alakjuk,
Mit a szorgos fény kimintáz.
Panoráma, esti szinház.
Hordjuk a fehér petrencét
S nő a vánkos furcsa tornya
A kis ajtón – messze emlék –
Hullámozva, ringatózva.
Égig ér már
A kevély vár:
Száz alak omol le s újra felkel.
És mi szívdobogva nézzük,
Félve sandítunk feléjük
Az éjben rubinpiros fülekkel.

*

Mi ez, mi ez?
Szűz Mária,
Mi ez, mi ez?
Isten fia.
Védd meg szegény kisgyermeked.
Alázatos szivem remeg.
Fehérlő orgonák közt jártam,
És egy leány a mély homályban
Haragoszöld lombok között
Vetkőzködött, öltözködött.
Olyan volt, mint egy kis cukorbaba.
Fehér hátára hullt sötét haja.
Cikáztak az aranyoszöld legyek
A fekete földön s ő nevetett.

Hogy nevetett.
Mondd, mit akarhat tőlem Ő,
Miért fél így a remegő
Bús kisgyerek?
Azóta folyton erre gondolok csak,
A tárgyak álmosan forognak,
Jaj, jaj nincs semmi szó,
Lélegzetállító
Gyönyör
Gyötör.
Kiszárad tikkadt ajakam
És sírok, szégyelem magam
És lángvörös a bús világ,
Az arcom ég pirulva forrón
És délután vérzik az orrom,
Látok ezer tűzpántlikát.
És látom Őt – oly szenvedő és halvány –
A padlásunk derengő rejtekén,
A zöldszínű homályon, sárga szalmán
És minden este korán fekszem én
És bárhova megyek, mindig felém jön,
A zongoraszobában, az ebédlőn
És lihegek és ég szemem
S álmatlanul dadogok Néki, Néki
És a szemem a szoknyáját letépi
És látom Őt, Őt meztelen.

Én Istenem.
Nézd kis karom milyen sovány.
Milyen zavaros a szobám.
Mi lesz velem?

*

Én félek.
Az élettől és sötéttől,
Mely mindenütt kegyetlenül elér,
Ha száll a nap
Az ablakom alatt
Hullámozik az ismeretlen éj,
A végtelen és ismeretlen éj.
Egy tenger – vészesen és feketén –
Csendes sírásom benne elmerűl,
Mint holt madár a tenger fenekén,
A kisgyerek magába sír szegény.

Sírok, sírok, mindig csak egyedül
És senki meg nem értett még soha.
Oly ismeretlen ez a Nagyvilág
S olyan borzasztó a sötét szoba.
Lábujjhegyen kell járni a világban.
Az éjszakában annyi a vonat,
Mely összerág és széttöri gerincem
S vígan megőrli fájó csontomat.
Az éjszakában annyi rém, kísértés.
Golyó, kötél, bitófa, kard remeg
S hegyes fülekkel, hiéna-szemekkel
Leskelnek rám a gonosz emberek,
Kik vascipőben jönnek egyszer értem,
Bőszült ököllel döngetik az ajtóm,
Ecetet adnak, hogyha inni kérek
S felráznak, ha alélt fejem lehajtom.
Minden bokorban leskelődik egy-egy,
Nincs menekűlni egy picinyke rés.
Ó jaj nekem, oly fürgék a gonoszak
S oly sok a halál s a temetés.

Zörgő szekéren az idegen ember
Tudom, hogy elvisz engem is egy éjjel
S szegény anyám az ablakunkra rogyva
Bámul utánam könnyes, kék szemével.

*

Ódon, ónémet, cifra óra
Áll a szekrényünk tetején,
Szálló korok bús bámulója
Közönyösen tekint felém.
Aranycirádás pici tükrén
Még mosolyog a rég letünt fény,
De már nem úgy, mint hajdanán.
Mert ő ütötte el az éjfélt,
Mikor meghalt a szépanyám,
Fehér, mosolygó szépanyám.

Már nem vakít ragyogva többet
A sápadt Altwien-porcelán,
Parókás, farsangos időknek
Parfümjét leheli reám.
Nehéz, tömjénes, cukros illat,
A lelkemig fáj, szívemig hat
S a multat visszaálmodom,
Hogy ez aranyló óra mellett
Az apám játszott egykoron,
Apám nevetgélt egykoron.

Ha künn az alkony álmokat hív,
Cseng-bong a titkos, méla hang
És babonásan átmorajlik
A dallamos üveg-harang.
A zúgó érc-gyűrűn fölébred
Valami szunnyadó kísértet
S szellem-szaván dalol, dalol,
Minthogyha egy halk, bánatos hang
Beszélne a sírok alól,
Felelne a sírok alól.

A régi óra egyre jár csak,
Mint egy tipegő nénike,
Köröttem árnyak, éji árnyak,
Szemem könny és köd lepi be,
Mert félve sejtem, érzem, érzem,
Hogy elsápadnak majd egy éjen
Az apró arany-angyalok
S ez óra veri el az éjfélt,
Ha majd egy éjjel meghalok,
Ha egyszer én is meghalok.

*

Lánc, lánc, eszterlánc,
Eszterlánci cérna,
Kisleányok bús körében
Kergetőzöm én ma.
Nincs semmi aranyom,
Jobbra-balra löknek,
Körbe-körbe, egyre körbe,
Láncán kis kezöknek.
Merre menjek, szóljatok?
Hátra, vagy előre.
Az erdőben megbotoltam
Egy nagy, csúnya kőbe.
Voltam én is jó fiu,
Istenem, de régen.
Csigabigát én is hivtam
Künn a régi réten.
Verset mondtam én is ám
Gilicemadárra,
Magyar gyerek gyógyitotta,
Török gyerek vágta.
Jártam az erdőben is
Csillagot keresve,
Aranykapun én is bújtam
És aludtam este.
Nézzetek rám, húgaim,
Éjjel most nem alszom.
Bámulom a holdvilágot,
Véres már az arcom.
Nézzetek rám, lelkeim,
A cipőm levásott.
Körmeimmel, kárörömmel
Csúnya gödröt ások.
Szánjatok meg, szíveim,
Rongyos a kabátom,
Szédül a lánc, szédül a tánc,
Már utam se látom.
Szeretem a láncot én,
De úgy fáj e sok lánc,
Szeretem a táncot is én,
Csakhogy ez pokoltánc,
Engedjetek innen el,
Hagyjatok magamra.
Este szépen süt a lámpám,
Este jó a kamra.
Hagyjatok szaladni még,
Tündérekbe hinni.
Fehér csészéből szelíden
Fehér tejet inni.

*

Akárcsak egy kormos szénégető,
Fekete az apám és szigorú.
Nem csókol meg és sose nevet ő,
A homlokán titokzatos ború.
Mért nem beszél? Mi szótalan eszünk
S ő felkel és a csillagokba turkál
Egy hosszú csővel a temetőútnál
És sose mutat csillagot nekünk.
Csak nézem őt. Körötte száz csoda.
Korongok, mérgek, kémszerek pora.
Olyan tudós, erős, akár az Isten,
Ha nála aluszom és a homályon
Bús rémeket idézek, szinte várom,
Mikor zörget rablókéz a kilincsen,
Hogy összetörje és vadul lelőjje…

Úgy szeretem s félek vacogva tőle
És félek, hogy egyszer a fegyverével
Saját koponyáját loccsantja széjjel,
Vagy elmegy innen s nem jő sose vissza
S vérben, halálban omlik el a titka.

Ha elmarad, virrasztva sírok éjjel.

Ilyenkor kimegyek.
Az udvar alján
Kel az újhold – oly vézna, furcsa, halvány –
Olyan, mint egy arcél. Oly hallgatag.
Akár apám kemény és sárga arca
Egy fekete keménykalap alatt.

*

Apámmal utazunk a vonaton.
Dermedt, sugáros, éji nyugalom.

A szunnyadó csend olyan lomha, mély.
De ébredez, hallucinál az éj.

Fázik az erdő, csontkemény a föld,
A dermedő ég alja sárgazöld.

Itt-ott egy oszlop, éjsötét palánk,
Benn a kunyhókba késő lámpaláng.

Egy folt az éjbe, szürkülő, fehér.
Egy ember. Egy hóban rekedt szekér.

Valami zaj, valami halk sirás.
Egy csillag árnya? Vagy valami más?

Fekete, nagy, ijesztő szélmalom.
Kék hold cikázik a fehér tavon.

*

Anyuska régi képe.
Jaj de édes.
Itt oly fiatal még. Tizenhat éves.
Mellén egy nagy elefántcsontkereszt.
De dús, komoly haján, bársony ruháján
Titkos jövendők szenvedése rezg.
Keze ölében álmodozva nyugszik
Karperecek, gyűrűk súlya alatt
És könnyen az asztalra könyökölve,
Feje előrebillen hallgatag.
Oly idegen így. Olyan ismeretlen.
Tündéri ábrándok menyasszonya.
Csak a szeme nevet rám ismerősen,
Két mélabús, merengő viola,
Csak két szemében ismerek magamra,
Mely eljövendő álmoktól homályos
S rettegve a bús végtelenbe dermed.

A lelkem már körötte szálldos.

*

Szegény anyám csak egy dalt zongorázik,

Egy árva dalt. Azt veregeti folyton
És megbicsaklik elefántcsont-ujja
A fekete-fehér elefántcsonton.
És elfelejti, próbálgatja egyre,
És szállni vágy, mint vérző sas a hegyre,
Mert szállni tudna, szállni és repülni,
De visszahúzza újra ezer emlék.
Ezt zongorázta kisleánykorában
S mikor apuskával egymást szerették.
Ezt próbálgatta, amikor születtem
És megtanulta, elfeledte csendben,
Jaj mennyi vágy van benne, hosszú évek.
Egy szürke dalban egy szent, szürke élet.
Hogy össze nem rogy a szobánk alatta,
Hogy össze nem rogy menten, aki hallja.
E dalban az ő ifjusága halt el
S a semmiségbe hervadt vissza, mint ő.
Kopog-kopog a rossz vidéki valcer
És fáj és mély, mint egy Chopin-keringő.

*

Én öngyilkos leszek…

mondom kesergőn,
Csak nézzen rám valaki görbe szemmel.
Úgy felkötöm magam a városerdőn,
Vagy revolverrel, mint sok más nagyember.
Akkor azután sírhatnak miattam,
Leragadt szemmel, sárgán, csendben alszom
Rózsák között, kék fátyolokban arcom
S ha hívnak is, nem szólok soha többé.
Az ostorom, csigám örökli öcskös,
A bélyegkönyvet valami közömbös,
A kisszinházam a kicsi hugom,
Vagy egy parasztfiucska, mit tudom.
Úgy elmegyek, hogy aztán sose látnak.
Csak kiskabátom kérdi reggel: hol van?
Úgy itt hagyom ezt az egész világot,
Amelybe annyit, ah annyit csalódtam.
„Szegény fiu“ mondják majd hangtalan,
„Egy pici angyal felrepült az égbe.“
S egyszerre roppant sajnálom magam
S én is szepegve suttogom: „Szegényke“…

*

A rokonok.
Szelídek és nyugodtak.
Ez székely, az meg lágy és bús magyar.
Dülledt szemekkel virradtig boroznak.
Az egyik régi verseket szaval,
Hogy mikor Pesten iskolába járt,
Mint tépte a rózsákat és a lányt.
A többi sóhajt, ejh-hajh megvirrad még
És megvirrad, a nap fejükre süt.
Légypöttyös a tapéta és a falkép.
Az abroszon boros, kopasz fejük.

Pontos öregurak, kik messze estek
S most andalognak régi romokon.
Pipálnak, néznek és mozdulni restek.
Én már tudom: ez a szelíd rokon,
Az néha jön sötétlő délutánon
A gangjainkba, ozsonna-időn.
Ő a szegény rokon és sírva szánom,
Mert idegen portánkra enni jön.
Ez tréfás úr és macskabajsza szúrdos
És tarka, mint egy rút törökbazár.
Csupa parfüm, csat, gyürü s egyre szurtos,
Fülén virzsinia és szalmaszál,
Vadászkalapján tollak, össze-vissza,
Az élceit ki sem veszi zokon.
Vén nőcsábító, kártyás és borissza.
Én is nevetem: a bolond rokon.

De élt egy édes-édes rokonom,
Mint a mesében és az arca arcom.
S én róla, róla, róla álmodom,
Mivel megölte a láz és az asszony.
S rege szól: Sokat járt szoknyalesre,
Egy szinésznőt várt télen minden este,
Egy csipkezsebkendő lett a halála,
S elment regényes szívvel és mosolygón.
Szelíd fejét csak pár könnyes szem látta
Egy téli éjen az üvegkoporsón,
Nyitott szemekkel, búsan, bízva, bátran,
Egy seb a száján, s vér, mint a szivárvány,
Egy hős, modern szalonkabátban,
Ki elbukott a szerelem csatáján.

Úgy érzem őt. Ő a regék regéje.
Arcképe a hideg szalonban állt.
Hányszor futottam hozzá fázva-félve,
S szivtam magamba a hideg halált.
Imádom arcát. Olyan régimódi.
A nyakkendő, mint vékony tintacsorgás.
Fáradt szemek. Nők bátor bámulói.
Biedermeier-fej. Ah, én sem vagyok más.
És szenvedő száj. És nemes kezek.
Ilyen leszek, igen, ha nagy leszek.
És álmodtam – rózsája hova hullt?
És hol van most? – gondolkozom felőle.
És int nekem az arckép és a mult
És egy szinésznő régi keszkendője.

*

Öreganyó.
Karszékben trónolsz
S nagy barna, bámuló szemed
Nehézkesen és furcsa fénnyel
Reánk mered.

Redő-gyürüs, fekete arcod
Mindég olyan nyugodt, komor,
Mint a halottak tiszta képe,
Mint egy szobor.

Tipegve járkálunk körötted,
Tünik év évre, percre perc
S te egyptomi gráciával
Csak integetsz.

Száraz bőrödből, kék eredből
A boldog ősz nyugalma száll.
Nem győz te rajtad már az élet,
Sem a halál.

Elébed állok s mintha-mintha
Az idő szárnya csapna rám.
Bámullak tágranyilt szemekkel,
Öreganyám.

*

Halottak napján.
Este, hogyha hallom,
Hogy áhitatra kondít a harang,
Elálmodozom a búgó harangon.

S hogy szól puhán a halkult, tompa hang,
Hervadt ruhában ébred a gyerekkor,
Mely a szivemben porladoz, alant.

Imádkoztam mint kis fiucska, ekkor
Vékony kezem megfogta jó anyám.
Szemembe nézett mélyen s átölelt jól.

Féltem. Fakó volt arcom s halavány.
A lámpatenger kék, beteg derűjét,
Az őszi fényt tükrözte vissza tán.

Künn szürke, rémes volt az ónszinű ég,
A lelkem ott járt a sirok között
S a viziók egymást riogva üzték.

Fénylő ébenfa-zongoránk fölött
Két gyertyatartó szomorún ezüstlött,
Tágas szobánk homályba öltözött.

Künn álmosan borzongott már a hűs köd.
S én megbotoltam réveteg imámban.
Anyámat néztem, mint egy csendes üdvöt.

Fáradt imám hozzá szállt s őt imádtam.

*

Miért zokogsz fel oly fájón, busan
Csendes szonáta, álmodó szonáta?
A kert mögül halkan felém suhan
Az évek árnya, tünt idők halála.

Álom fog át… És látom az anyám.
Némán ül a szűz, hófehér szobába.
A gyertya ég és vár a párna rám,
És sir a pergő, gyöngyöző szonáta.

Kis ujjaim alatt zokog a dal.
Sok régi álom újra visszaszáll ma.
Anyám nevet és újra fiatal.
S csak zeng az édes, illatos szonáta.

Az éjszakába csendesen beszél
És sirdogál fáradtan meg-megállva.
Ma álmom elviszi az enyhe szél
S az ábrándos, ezüstös halk szonáta.

Oly bús, akárcsak egy gyerekkacaj.
Akár a holdas jegenyéknek árnya,
Akár haló ajkon a tompa jaj,
Hogy csendbe halkul, meghal a szonáta.

*

A játék.
Az különös.
Gömbölyű és gyönyörü.
Csodaszép és csodajó,
Nyitható és csukható,
Gomb és gömb és gyöngy, gyürü,
Büvös kulcs és gyertya lángja,
Szines árnyék, ördöglámpa.
Játszom ennen-életemmel,
Buvócskázom minden árnnyal,
A padlással, a szobákkal,
A fénnyel, mely tovaszárnyal.
A tükörrel fényt hajítok.
A homoknak, a bokornak,
S a nap – óriás aranypénz –
Hirtelen ölembe roskad.
Játszom két szines szememmel,
A két kedves pici kézzel,
Játszom játszó önmagammal,
A kisgyermek is játékszer.
Játszom én és táncolok.
Látszom én, mint sok dolog.
Látszom fénybe és tükörbe,
Játszom egyre, körbe-körbe
Játszom én és néha este
Felkelek
S játszom, hogy akik alusznak,
Gyerekek.

*

Mély éjeken hányszor nézlek, te Térkép,
Hogy sistereg fehéren künn a hó.
Így rohanok egy pirinyó vasuton,
S ringat tovább egy pirinyó hajó.
Festéktócsádon, a lilán, a zöldön,
Én vagabund, dalolva utazom.
Járok japán, olasz és muszka földön,
Siró vizen és sivó szárazon.
Távolságok és sínek gombolyagja,
Ölembe gombolyul a messzeség.
Hipp, itt a vizen, hopp, most ott a földön,
Hipp-hopp valóra válnak a mesék.
Megszinesül a lázamtól a karton,
Zászlók feszülnek ki a sárga parton.
Az óceánon vezetem a tollam,
Azt mondom csendben: itten nyugalom van,
Sápadva mondom, hol kékebb a festék:
Itt viharoktól vemhesek az esték,
És tollammal, ha nem lát senki, senki,
A festett vízből hinárt emelek ki.

Az ablakon fehért fehérre himez
A fagy, akár egy kínai leány.
Apám szivarja füstölög az útra
És nesztelenül iszom a teám.
A villanyunk – Aequator napja – lángol
A kis vasút is mintha zengene,
A mély s a messze egy ütemre lüktet,
És zúgni kezd a térkép tengere.

*

A kis kutya.
Mégis a legszebb állat.
Magasba trónol fenn a vánkoson.
Csodálva nézem sokszor órahosszat
És fürge szívverését számolom.
Ha álmodik csontokról és ebédről.
Gondolkozom, milyen a kutya-álom?
Milyen lehet az élete, az álma
Ezen a vad és végtelen világon?
Szegényke mindig bús. Kérdem, mi bántja?
S virgonc szemem kerüli futva-félve.
Egy néma-csendes bánat titka ködlik
Enyves szemébe, barna, bölcs szemébe.
És firtatom: nem szeret, ugy-e, senki?
S buksi fejét búsan térdemre ejti.
És szólítom: menjünk a kertbe ki
S lengő fülét lassan leengedi.
Vagy unszolom: hazádtól messze estél?
És mélabúsan önmagába mélyed.
Vagy kérdezem: fáj, ugy-e fáj az élet?
S reámborul, akár egy drága testvér.
És nógatom: szólj a kutyavilágról,
Hol testvérkéd, apuskád messze él.
És kutya-házak vannak, kutya-szobrok.
Száját feszítem és mégsem beszél.
Vagy kérdezem: anyácskád gyászolod te
Ugye-ugye, hogy nem jő róla hír?
Nem tud beszélni, a kedveske néma.
És sír és sír… Szegény kis kutya sír.

*

Úgy élünk együtt, két kis idegen,
Valahol messze, mese-szigeten.

*

A rút varangyot véresen megöltük.

Ó iszonyú volt.
Vad háború volt.
A délután pokoli-sárga.
Nyakig a vérbe és a sárba
Dolgoztunk, mint a hentesek
S a kövér béka elesett.
Egész smaragd volt. Rubin a szeme,
Gyémántot izzadt, mérgekkel tele.
A lába türkisz, a hasa zafir,
A bőre selymek fonadéka
S regés kincsével elterült
A gazdag, undok anya-béka.
Botokkal nyomtuk le a földre.
Az egyik vágta, másik ölte,
Kivontuk a temető-partra,
Ezer porontya megsiratta
S az alkonyon, a pállott alkonyon
Véres szemével visszanézett.
Kegyetlenül, meredten álltunk,
Akár a győztes hadvezérek.

Most itt vagyunk. A tiszta kisszobában.
Szép harc után. A szájunk mosolyog.
Maró fogunk az undort elharapja
S gőggel emeljük kis fejünk magasra,
Mi hóhérok, mi törpe gyilkosok.

*

A kis baba.

Az álmodó baba.
Öltözködik narancsszin bársonyokba,
A délutánba méláz mosolyogva
S búsan libeg kenderszinü haja.

A szeme alvó francia babáké,
A parfümöktől forró feje fáj.
Ah, miért ez a búcsuzkodó finálé?
Nem kell az élet, pompázó parádé,
Aranyfindzsákba hűlő csokoládé,
Nem kell neki a szende, lenge báj,
Valami fáj s nem tudja mije fáj.

És csupa gyász a fényes enyhe táj
És szája vérzik (ez a gyenge száj)
Mint vérpiros narancs, és fáj az élet
És fájnak a falon a régi képek
És alvó lelke önmagába réved,
Fáj, fáj az élet.

És fáj a füstölő, mely szerteszéled
Az ó szobán s fülledten ellebeg
És fáj a zongora (ah fáj az élet)
Ez az utolsó délutáni ének,
A billentyük oly feketék, fehérek
S úgy fájnak a kis szőke hercegek,
Testvérkéi, kik jönnek reszketeg,
Álmodva jönnek csendesen előre,
Ezüst harisnyában, arany cipőbe,
Kék bársonyokban, és az ágy előtt
Reátekint szemök, siró szemök
És elsiratják, ümmögnek szegények,
Ah élet, élet, pici baba-élet.

Ah, a baba mily néma, halavány
A délután ravatalán.

*

Féltizenkettő.
Messze-messze
A piacunkon szines árnyak.
Vörös napernyők. Lila foltok.
Kisvárosi arany-vasárnap.

Mint déli álmok, délibábok
Úgy lengenek sután repülve
A nyári aszfalt szürke csíkján
A 36° Reaumure-be.

A sáfrányszínű sugaraktól
Lankadt lelkem halálra ernyedt,
Mégis sietnek. Hova szállnak?
Úri, szagos misére mennek.

Az Istenük már várja őket
Szagosan és aranyba fogva –
Öreg, naiv vidéki Isten –
Úgy ül, mint egy pipereboltba.

Ők meg nevetnek, integetnek
A hűvös templom bűvös öblén
És muzsikál és orgonázik
A zene, ima és a tömjén.

*

Künn a sárgára pörkölt nyári kertben
A nap tűzzáporától összeverten
Haldoklanak a sápadt rózsafák.

Sóhajtva várjuk mind az éjszakát.

Az elsötétített szobába bent
Jár a varrógép… Álmos, tompa csend.
Az ablakokba kókadó virág,
Az üvegen szivárványkarikák.
Ebédutáni részeg nyugalom;
Csupán az óra kattog a falon
S a piros csíkos függönyökön által
Beárad a nap tompított tüze
És egybeolvad a lágy félhomállyal.

De folyosónk oly hűvös és üde,
Akár a mély, sötétlő pince lenn.
A ház emészt pihenve nesztelen,
Öreganyó a zöld zsöllyébe dül,
Könyvet, kötést hamar a sutba dob
S csukló pillákkal csendbe szenderül.

Dongók zümmögnek néki altatót.

Az asztalon ott a feketekávé.
Egypár kenyérhéj, pár borosüveg,
Friss körték, dinnyék, hamvasbélüek,
S egy régi pápaszem, öreganyámé.

Kutyánk nyelvelve a márványra dőlt.
Csönd.

A légyfogóink álmosan zenélnek.
Nehány ügyetlen légy mindjárt becseppen
S bután evickél a csípős ecetben.

A konyhában sugárzó rézedények,
Szines papircsipkék, bús, álmos élet,
Nagy serpenyők, fényes mozsártörők,
A jég között néhány tejesköcsög.

Két óra. – A nyár tikkadt csendjiben
Minden pihen.

*

Ez a beteg, boros, bús, lomha Bácska.

Itt félve jár az úri kisgyerek.
Mérges virágok, nyiszlett emberek.
Egy távol torony ferde lángolásba.
Méreggel mart, fehér, virágos orcák.
Lánggal rikító selymek, rác mennyország.
Nehéz aranypénz a lányok nyakán,
Mindegyik oly finom és halavány.
A trombiták estente mint a szörnyek
Egy vörös korcsma-ablakból röfögnek.
Trágár tivornya, részeg és tunya.
Sír a beteg és méla szláv duda.
Most reszketek. Azt mondják, hogy mulatnak.
Sipít a síp, csörömpöl minden ablak,
Boros az asztal, véresek a kések,
Az ördög is felpántlikázva lumpol,
Festett leányok lesnek a zsalukból
És én meghalok, ha egyszer odanézek.

*

A napraforgó, mint az őrült
Repül a pusztán egymaga,
A tébolyító napsugárban
Kibomlik csenevész haja
Bolond lotyó – fejére kapja.
A sárga szoknyáját, s szalad,
Szerelmese volt már a kóró,
A pipacs és az iszalag,
Elhagyta, mind, most sír magában,
Rí és a szörnyű napra néz,
A napra, úri kedvesére,
Ki részeg, s izzik, mint a réz.

Aztán eszelősen, bután
Rohan a gyorsvonat után.

*

És ott egy vén, vidéki gyógytár.
Gyakran be-benézek oda.
Öreg karszéke oly kopott már
És lóg és leng agg bársonya.
Az ablakokon át ki is hat
A patikai furcsa-friss szag.
Fönn dobozok kövér hasa.
Mindegyik egy török basa.
A titkok közt szédülten állok
S kérek álomport, mérgeket,
Én mindenkit megmérgezek,
Megölöm az egész világot
S a parasztokra gondolok,
Mert a parasztok gonoszok…

*

A patikának üvegajtajában
Búsul, búsul
Egy gyógyszerészsegéd.

És fuvolája egyre fujdogálja
Szegény, szegény
Együgyű énekét.

Ha elmehetnék innen messze tájra,
Igen, igen,
Így szól a fuvola.

Csak menni, menni, mindörökre menni,
Tovább, tovább
S nem tudni, hogy hova.

A temetésemen sok nefelejts lesz,
Virág, virág,
Virágos sír fogad.

Fiatal szája így ríkatja folyton
Búsan, búsan
Az ódon sípokat.

Ki tudja, miért s ki tudja, hogy mióta?
Zenél, zenél
S ki tudja, hova jut?

Az ablakon lenéz egy szőke asszony.
Lenéz, lenéz.
De oly sötét az út.

Olajlámpája vérvörösen ég már,
Lobog, lobog
És künn köd és homály.

Kopott ezüstbillentyükön az ujja
S az ősz, az ősz
Ő véle fuvolál…

*

A rosszleányok – mondják – arra laknak,
Mélyen az odvas és repedt falaknak.
Én láttam egyet. Óriás kalapban.
És arcomat zokogva eltakartam.
A keze, lába oly picinyke volt.
Az ördög küldte s csupa csipke volt.
Szinház után ment, csatakos ruhában,
Egy utca-sarkon tünt az éjbe, láttam.
A rosszleány mind arra künt tanyáz,
Hol sáros utcán búsan ég a gáz.
Úgy látom őket. Szájuk fázva reszket.
Hideg testük, akár a szín-ezüst.
Előttük lángol egy förtelmes üst
S kigyóvért isznak és békákat esznek.

*

A délután pezsgett a poros utcán,
Mint az aranybor
S egyszerre este lett.
És úgy megváltozott az utca akkor.
Savanyu holdfény lett a sugarakból,
A tűzborból ecet.

*

Az első ősz.
Jaj, az de szomorú volt.
A híg eső sötéten csepegett
És kézilámpással, rozoga pallón
Ballagtak el a szótlan emberek.
Csak erre emlékszem. Meg néha arra,
Hogy halt meg a kertünkben egy virág
S a zöld gyepen, sárgáló délutánon
Cikáztak a virgonc fehér cicák.
De estefelé fojtott már a füstszag,
Csak a gyümölcs mosolygott a rudon,
Gyertyával jártak a pincék homályán
S lopótökkel bort hoztak, úgy tudom,
A vén pohárba, esti lakomára.
Mind, mind nevettek, én voltam csak árva
És fájt a szépség és a csillogó bor
És fájt az ősz és a zenés szüret,
A sár, a szél, a nyár bús nevetése,
A nagymamák, kik kéklő szemüket
Rámcsillogtaták pápaszemen által.
És fájt az est, mikor az emberek tárt
Csűrökbe vitték a dús szőke termést
S rézkotlákban főzték a szilvalekvárt.
A kerti székeket is mind behozták
És gyertya mellett a szobában ettünk.
Mint temetésre kongott a harangszó
És a tünő nyár settengett megettünk.
Kis nyári ruháim is eltemették
Egy zöld ládába s ott tavaszig sírtak
S nyomukba – hűvös, józan, őszi tömjén –
Halálosan fojtott a naftalin-szag.

Ilyenkor elfutottam a szobámba
Az orvosságos-üvegek közé
És néztem, hogy repül le néma gyásszal
Az est a csapzott, tarlott táj fölé.
Kis ujjaimmal csendesen doboltam
A lágyan összeizzadt üvegajtón,
A konyhában daloltak a cselédek,
A szél valamit keresett sóhajtón.
És amikor már mindenütt setét lett,
Az ágyba megöleltem kisöcsémet.
Aztán pihegve sírtam egymagamban,
A fákra néztem, lombjuk úgy zugott.
Titokzatosan bámultak szemembe,
Mint rongyba burkolt, ázott koldusok.

*

Ha néha-néha meghal valaki,
Egy délután ordító trombitákkal
Viszik a döbbent bús utcákon által
S egész nap ezt a zenét hallani.
Oly bánatos, olyan igénytelen
A pap, a pluviále és a szolgák,
Vörösre sírt orrokkal a rokonság,
A gyászszegélyes kendők a szemen
S később a hanton, ha az este jön,
Magányos sírás künn a temetőn,
Egy anya, aki gyászruhába, sírva
Kis pléhkoszorut igazít a sírra…

De mégis gyönyörű ez s kis szivemben
Valami mondja, hogy ez az egyetlen,
Csak ez a bús nagyság, mi itt megy el
És bánatomra harsogón felel
A trombiták kövér aranyló torkán
Egekbe zengő beethoveni orkán
S a hangszerek a ködös égbe nőnek
És este, este a felhő-mezőnek
Szélén gyakorta látom,
Hogy gázol a homályon –
Csupa köd, zene s fellegek –
Egy óriási gyászmenet.

*

Egyszer pedig magamba mentem.
A fák között kis éji ösvény,
Amelyre rávetette fösvény
Világát néhány éji csillag.
Valami zúgott a homályban
És nem tudtam, hogy az a szél volt.
Ezüsthináros volt az égbolt
S nem tudtam, a hold fürdik ottan.
Csak hallgattam a szél zugását,
Csak néztem a vékony korongot,
Mely egy fa ormain borongott,
És sárga volt, akár a boltban
A savanyú citrom-cukor.

És szállva-szálldostak az éjben
A reszkető, remek rakéták,
A siető, sebes staféták
És százezer és millió volt,
Angyal, sugár is trillió volt.
A lombon, a sötét farácson
Intett egy mennyei karácsony.
Egy nagy csillag, mint aranyalma
Érett és súlyos reszketéssel
Kisértve lebegett felettem
És én kezecskémmel levettem,
Hazavittem, ágyamba dugtam
S ingembe tűztem éjszaka…

*

Kip-kop, köveznek. Itt van a tavasz.
Hajnalban száz kalapács zaja ébreszt.
Úgy hallgatom ágyamból a zenés neszt,
Mily csiklandó és édes és ravasz.
Tavasz, tavasz. Az utcánkat javítják.
Mostan felajzzuk a csigát, parittyát.
Tavasz, tavasz. Táncol az udvaron
A kék, a sárga, piros luftbalón.
Kip-kop, zene az élet, muzsika,
Láng ég a fákon, a bokor zöld oltár.
Mostan miséznek a kis madarak
És a szobákban is ezer titok vár.
Dal zeng, ha megütöm a képet, asztalt,
Zenél, muzsikál a cipőm, az aszfalt.
Most mint a léggömb szállani szeretnék.
Mily csiklandó és édes és ravasz,
A zöldbe bujni s enni cseresznyét.
Cseresznyepiros, zöldarany tavasz.

*

Mi van még itt?
Egy kis fürdőhely is.
Szegényes, kedves és titokzatos.
Erdő. Liget. A levegője friss.
Láncot csörget az öreg csónakos
És ladikot bocsát a néma tóra.
Tánccal, zenével hív az esti óra
S hajnalba már – csiklandozós nagyon –
Új zene veri furcsa ablakom.
Oly idegen az ágy, a gyertya, szék.
Repedt tükör. A függöny furcsakék.
Távol a fák között egy tarka bolt áll,
Messzire fénylik ferde bábuja.
Emlékpohár, síp, gyöngy, göröggyufa.
Vörös karbolpor rosz kanálisoknál.
Kiérdemült olcsó romantika.

De ősz felé, jaj ősz felé, de bús itt.
Az erdő fáj. Ledobja koszorúit
S üres lesz a sok ócska kalyiba.
A tó, a tó is őszi ködbe búvik
És döng a szúnyog az ablakszitán –
Picike, véres, cincogó cigány –
A nyár kisért. Munkálkodik a pók,
A kikötőbe pállnak a hajók,
S a fürdőházba kikukucskál árván
A rozoga zuhanyból egy szivárvány.
Az esti erdőn kertel a halál.
A tó körül láz, békanyál…

És azután a híves, holdas esték.
Itt nyaral a szegénység és betegség
Alélt napon, vénasszonyok nyarán.
Sok béna aggot párnaszékbe tolnak
S tengő raja a vénkisasszonyoknak
Az árva nyártól búcsuzik talán.
Az őszi vendéglőn szegény idillek.
Egy álmos úr. Előtte sör, szalámi.
A sánta pincér piszkos frakkban illeg
S a kutya nem győz a falatra várni.
Késői szezon. A szobák is olcsók.
Egy bús öreg motozgat este itt
A part körül és megmeri a korsót
S a tóból télre gyógyulást merít.

A tó, a tó! az eleven poézis,
Fölötte az ég – s összefoly a két viz –
Egymásbaolvad – tág gyerekszemekkel
Fel-felmeredve nézem néma reggel.
A tó, a tó! a messzeség! hahó,
A messzeségbe elvisz egy hajó,
Ó álom, áldás, szívdobogtató
Tündéri titkok tükre, tiszta tó.
Tündéri tó! Az ég is mint a tó,
Kék habja oly sejtelmesen inog.
Gyakran keresek rajt egy illanó
Továbblibegő, lenge ladikot.

*

Milyen lehet az élet ott kivül?

Csak néha jönnek a vásárosok.
S hírt hoznak városunkba messzirűl
És markaikba sok-sok pénz forog,
Különösek, tarkák és rikitók,
Kucsmásak, fázók, mint az eszkimók
És síp fütyöl és zeng a rosz zene,
Varázsitalt iszunk és dob pörög,
Megváltozik mindnyájunk élete.
Itt vannak a szakállas bűvölők.
A fülledt bódéban ezernyi nép,
Halott királyok, kertek, régi kép,
Hercegleányok, messze tengerek,
Szemem káprázva megremeg
S ijedve, égve látja,
Hogy tolja fel lélegző, néma arcát
Egy vértelen, halálsápadt viaszbáb
A sárga délutánba.

*

A délutánoktól mindig búsan futottam.
Ha jött az árny s ha nőtt szivem fölött,
Megbujtam a gyerekszobában egy sarokban.
És az egész föld beleremegett.

Egyszer: szél és fehérség. Por. Kisértés.
Mindenki valamit keres,
Még a homok is ideges.
Otromba zaj
És tompa jaj –
Oly elhaló – olyan csodás –
Harangozás – bús motozás –
Nincs nyugta sehol nyugtalan szivünknek.
A tikkadt fecskék álmosan repülnek.

Máskor: rikító fény és sárgaság.
A tűz felgyújtja vágyainak dalát
És nőnek a bűnök s a kisleányok
S mi nézünk félve, szívdobogva rájok.
A nap beteg szivünkre süt,
Bánatosak a hegedük,
Emlékeink hervadtan illatoznak
S halljuk szavát búcsúzó bánatoknak,
Gonosz fejfájás kóvályog felettünk,
Égnek kedvesünk szemei,
Szoknyáitól meggyúl a levegő,
Rá se merünk tekinteni…
Csak babrálunk sárgult arcképeken.

De néha: csupa sejtelem.

Ilyenkor elhal a vér éneke
És minden oly üres és fekete.
Gyertyák gyúlnak vihar-váró szobákban,
Sajogva lüktet homlokunk.
Fogunk csikorgatjuk és nem beszélünk,
Elfordítjuk fejünk…
S úgy suttogunk.

*

Ilyenkor a szobánk mint a sziget
S körötte a hideg lég, mint a tenger.
Kis kucsmáinkon zuzmara zizeg
S piros arcokkal, könnyező szemekkel
Hazajövünk. Kezünkbe korcsolya.
Reánk süt a lámpácska mosolya.
És fő a kedves kávé, forr a tej,
A pesztonka perecért szalad el
És pihegünk s szemünk bámulva néz
S a sárga gesztenyén végigcsorog
A rózsaméz.

*

A sakk.
Feketesárga tarkaság.
Figyelve áll őrt a sok tarka báb.
Apám órákig bámul s nézi-nézi
És visszabámul, nézi őt a sakk.
Szivarfüstben beszélget véle hosszan,
Mint egy komoly arab.

*

Jaj, az estét úgy szeretem,
Az este egy kis szerecsengyerek,
Ki várja bús szerecsenanyját
És addig játszik téveteg.
Lángot fuj a fekete éjszakába,
Pufók lámpákat, zengő tüzeket,
Mint kisfiú, ki néma kedvtelésből
Szappangolyókat ereget.

*

Oly jó ébredni.
Álmom messzeszédül
S a tegnapi szobát már láthatom.
Ha fuldokolva – az álom vizébül –
Kis paplanomra nyújtom a karom.

Ez itt a part már.

Ah, de szép, de szép volt
Ez ébredés csiklandva, tétován,
A mosdótálban a közeli égbolt,
A zongorázás a másik szobán.

Tündéri reggel. A sötét szalonba
Apuska zongorázik andalogva.
Ez Mendelssohn. Álombeli ködök.

Úgy hallgatom az ajtó hasadékán
S állok a hangok közt kis ingbe, némán,
Mint hajnali gyöngyvirágok között.

*

A húgomat a bánat eljegyezte
És most csak ül, szelíden, csendben ül
Virágai közt, mindig egyedül.
Ő is virág. Hervadt virág a lelke.
A húgomat a bánat eljegyezte.

Az ablakunk mellett csak vár szegény,
A szenvedés hajol szive fölé
S ha rózsa nyílik ki, nem az övé.

Csendes, komoly hajfürtje a fején
Szegényesen búsong – fakulva s árván –
Mint holt leányé a koporsópárnán.

És néz. Szelíden, békült tiszta szemmel.
Zokogni nem tud és nevetni nem mer.

De hogyha nem lát a szobába senkit
És elmotoz, vagy ó szekrényeket nyit,
Siratja bús, koszorútlan fejét
És hogyha körülömli a setét,
A könnye vén csipkék közt hulldogál
S a szíve, jaj, mint megrepedt pohár –
Gyémántpohár – babonásan csilingel,
Mert valaki játszott e tiszta szivvel,
Széttörte s most olyan a sóhaja,
Hogy néha, ha az én szobámba téved,
Rémült imákat suttogok az éjnek
S nem alszom el az éjszaka.

Ő meg csak nézi, hogy a kert alatt,
Hogy éled újra szüntelen a nap –
Bús sárga nap – s hogy száll a lomha este

És vár.
Mivel a bánat eljegyezte.

*

Nagy társaság.
Ó bús macskazene.
Sipítozó, fejetlen áriák.
Egymástölő, kietlen hangvilág.
Nagybőgő-hangok mafla röheje,
Malacbandák fortissimója. Solo.
Vérmes, bibor kürthangok kacaja.
Csupa fonák zaj és hangmaskara.
Részeg citera. Sápitozva szóló.
Üstdob. Cintányér. Őrült, kába lárma.
Nagynénibókok sápadt áriája.
Bősz trombiták. Meggárgyult oboák.
Mind oly titokzatos, siró, fonák,
Hogy lelkem, ez a néma zongora,
Valami fájdalomtól rezdül által
S míg hahotáz az öröm mámora,
Felhangzik húrjain egy tompa gyászdal.

*

A nagyanyámhoz vittek el aludni
Egy éjjelen,
Sötét bokrok között egy kert kukucskált,
Emlékezem.
A félhomályban állt egy üvegajtó.
Oly furcsa volt.
Az óra vert, vert, de nem úgy mint otthon,
Dalolt, dalolt.
Vén óra, régi székek, fanyar illat,
Kísérletek.
Csordultig telt bánattal pici mellem
Majd megrepedt.
Kiáltani akartam és lerogytam,
Mint egy hívő.
Karom kitártam s hirtelen megállott,
Állt az idő.

*

Gyakran megyek el most halotti házak kapujánál,
Hol régesrég vidám nénik és régi bácsik laktak
És kérdezem titkát a hallgató konok falaknak,
Mért van bezárva a kapu? és várom, visszajő-e
Az, aki csendesen pihen a messze temetőbe?
És néha, hogyha fáj a délután, okosan s komolyan
A barna bőrdiványt nézem, mely mostan is egész olyan,
Mint amikor aludt rajta egy régi kedves ember
S járok tág termeken némán felsajgó gyötrelemmel
És sírok és csodálkozom.
Hogy az öreg divány ma is oly kedves a szivünknek
S a márványasztalok, ahol régen halottak ültek,
Úgy állanak, mint egykoron.

*

Jaj, hova lettek a zongorás estek,
A végtelenből hova-hova estek?

Most oly sötét a házunk, mint a rab-lak
És fekete és fekete az ablak.

Ki itt, ki ott. Az élet olyan olcsó.
A zongoránk is mint bezárt koporsó.

Csak nézem egyre és mit úgy szerettem,
Egy képet látok ódon képkeretben.

Itt ültek ők, e vidéki szalonba,
És apám játszott nekik andalogva.

Hangok zümmögtek, babonás varázzsal
Szivünkre szálltak, fulánkos darázs-raj.

Úgy szúrt a szépség és úgy fájt a bánat,
Hogy futni kellett, ki az éjszakának.

Sápadt arccal és túlvilági hangon
Szólítottunk meg lányokat, a gangon.

Benn az olajos függőlámpa égett,
Lábujjhegyen járkáltak a cselédek.

Nénik kötöttek és a tiszta csöndbe
Egy-egy kötőtű rebbent meg zörögve.

A bácsik előtt pettyes, puha sárga
Dohány aranylott a dohányszitánkba.

Dús ételek és cukrok kisded halma,
Sötét rum és bor, datolya meg alma.

Az öregek méláztak csöndbe szépen,
Kossuth Lajos is felfigyelt a képen.

Deák Ferenc meg intett véle szembe
S e nyájas körre néztek elmerengve.

Jaj, hova lettek a zongorás estek?
Kihullt a kép már. A keret üres lett.

*

Másként halálos csend és néma untság.
Poros akácsor, vakolatos utcák,
Petróleumlámpák és nyugalom,
Üveggolyók a kicsi udvaron,
Olykor a hárs alatt egy bús sarokba
Kalácsos, tejszines, hosszú ozsonna.
Vasárnap délután meg tétován,
Míg bánatommal egymagamba járok,
A lányok, a buta vidéki lányok
Magyar dalt nyúznak a kis zongorán.
Aztán a tiszta, kis szobába hátul
Borozgató barátok jönnek össze
És kártya járja s nevetnek dörögve
S kiküldenek a füstös, bús szobábul.
Elmúl egy hét. Most a varrónő jön meg.
S a nagyanyáim kötnek, egyre kötnek.

Hogy vágyom innen el, el messzire,
Hol kanyarog a vonatok sine,
S piros, zöld lámpa lángol biztatón,
Oda, a sín felé tárom karom.
És nézem a mozdonyt, a póznadrótot,
Ott az öröm, ott a világ talán.
De itt maradok s topogok, vivódok,
Mint a rabok a börtön udvarán.

*

Menj, kisgyerek.
Most vége ennek is.
Menj, drága gyermek, édes kisfiam.
A te utad a végtelenbe visz,
De én előttem már a semmi van.
A semmiség. Még egynehány merész év,
Aztán a férfikor s a sárga vénség,
Menj édesem s bocsáss meg a dalosnak,
Ki mostan a színpadra kényszerit,
Menj budapesti, bús redakciókba
S némán takard fel szóló sebeid.
Menj a New-Yorkba s kávéházi márvány
Ravatalán tanulj újra meghalni,
Irígy szemek kereszttüze közé menj
S hadd nézzék benned, mi az irodalmi.
Menj és panaszkodj, hogy az vitt piacra,
Ki tégedet legjobban szeretett
És kirabolva tiszta, kis koporsód,
Most kinyitotta halott szemedet.
Mondd, árva vagy és most lettél legárvább –
Picike koldus a föld kerekén –
Mezítlenül születtél, meztelen mégy…
Menj, menj szegény.

TARTALOM

Mint aki a 3
És látom Őt, 4
A doktor bácsi 5
Mult este 7
Ó, a halál 8
Még büszkén vallom 9
Azon az éjjel 10
Már néha gondolok 12
Az iskolában 13
Mostan szines 14
Ti, akik zárt ajtók előtt 15
Ó, hányszor látlak 16
Este, este… 17
Mikor az este 18
A kis mécs 19
Mi ez, mi ez? 21
Én félek 23
Ódon, ónémet, 25
Lánc, lánc, eszterlánc 27
Akárcsak egy 29
Apámmal utazunk 31
Anyuska régi képe 32
Szegény anyám 33
Én öngyilkos leszek 34
A rokonok 35
Öreganyó 38
Halottak napján 39
Miért zokogsz fel 40
A játék 41
Mély éjeken 43
A kis kutya 45
Úgy élünk együtt, 47
A rút varangyot 48
A kis baba 50

Féltizenkettő 52
Künn a sárgára pörkölt 53
Ez a beteg 55
A napraforgó 56
És ott egy vén 57
A patikának üvegajtajában 58
A rosszleányok 60
A délután pezsgett 61
Az első ősz 62
Ha néha-néha 64
Egyszer pedig 65
Kip-kop, köveznek 66
Mi van még itt? 67
Milyen lehet 70
A délutánoktól mindig 71
Ilyenkor a szobánk 73
A sakk 74
Jaj, az estét 75
Oly jó ébredni 76
A húgomat 77
Nagy társaság 79
A nagyanyámhoz vittek 80
Gyakran megyek el 81
Jaj, hova lettek 82
Másként halálos csend 84
Menj, kisgyerek 85

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK A SZEGÉNY KISGYERMEK PANASZAI ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

- A SZEGÉNY KISGYERMEK PANASZAI
- TARTALOM
- THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE