Pieni runon-seppä / eli Kokous paraimmista Inkerinmaan puolelta kerätyistä runo-lauluista ynnä Johadatuksia runon tekoon
Date: 2023-01-09T00:00:00+00:00
Keywords: Folk songs; Finnish -- Russia (Federation) -- Ingria

The Project Gutenberg eBook of Pieni runon-seppä

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Pieni runon-seppä

Author: D. E. D. Europaeus

Release date: January 9, 2023 [eBook #69754]
Most recently updated: October 19, 2024

Language: Finnish

Original publication: Finland: J. Simeliuksen perilliset, 1847

Credits: Tuula Temonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK PIENI RUNON-SEPPÄ ***

PIENI RUNON-SEPPÄ
eli
kokous paraimmista Inkerinmaan puolelta kerätyistä runo-lauluista
ynnä

Johadatuksia Runon tekoon.

D.E.D. Europaeukselta

Helsingissä, J. Simeliuksen perillisten tykönä, 1847.

Wirren on pönkä poskessani
Suussain on sanan sakara.

SISÄLLYS:

1. Pääskyläinen. 2. Pellawaan kylwäjä. 3. Eroitus mailla. 4. Kauhea sika. 5. Lappalaisen hiihdäntö. 6. Oinon luinen kanteleʿ. 7. Kojosen sotaan lähtö. 8. Kalevasta. 9. Saaren neito. 10. Kadonnut suka. 11. Kunnotoin miniä. 12. Huolissa. 13. Sulhotoinna. 14. Läksin linnahan likaksi. 15. Paha ja hyvä mieli. 16. Hävinnyt hanhi. 17. Kukko kuurin maalta. 18. Liekkuessa. 19. Tanssiin yrittelijä. 20. Tanssiessa. 21. Tanssin kehoitus. 22. Armahan kulku. 23. Tuliis tuuli mielellinen. 24. Kultaansa toivova. 25. Olutta juonut. 26. Haudalla kävijä. 27. Eri-kodit. 28. Oli ennen onnimanni.

Johdatus Runon tekoon.

1. Pääskyläinen.

Pääskyläinen päiwä lintu,
Yö lintu lepakko lintu
Lenteli kesäsen päiwän,
Sykysyisen yön pimeän,
5 Etsi maata ma'ataksensa,
Lehtoa lewätäksensä,
Peltoa pesiäksensä,
Murtoa muniaksensa;
Löynnyt ei maata ma'ataksensa,
10 Lehtoa lewätäksensä,
Peltoa pesiäksensä,
Murtoa muniaksensa.
Lensi suurelle mä'elle,
Korkealle kukkulalle;
15 Näki laiwasen merellä,
Punamaston purjehtiwan,
Lensi laiwan portahalle,
Laiwan keulalle kemahti,
Waloi waskisen pesosen,
20 Muni kultaisen munasen.
Toi Jumala suuren tuulen
Lännen kolkalta lähetti,
Laiwa kaatui kallellensa,
Sysähysi syrjällensä.
25 Muna wierähti wetehen,
Pesä pyörähti perästä
Meren mustahan mutahan,
Sakean sawen sekahan.
Tuohon saari siunahusi,
30 Nuori nurmi saaren päälle,
Nuori neito nurmen päälle;
Tuota käiwät kaikk' kosissa,
Käiwät pipit, käiwät papit,
Käiwät howin hoikat herrat,
35 Käiwät Narwan nappisaksat,
Eipä neiti nuoille mennyt.
Tulipa wiimen Nurmi Tuomas,
Otti neitosen rekehen,
Löipä ohjalla oritta,
40 Helmiruoskalla hewoista;
Hepo juoksi tie helisi,
Kangas kultainen kulisi,
Reki rautainen ramisi,
Wemmel piukki pihlajainen,
45 Ulwoit ukset Uuden[1] Linnan
Winkuit Wiipurin weräjät,
Tuota neittä wietäessä,
Kulta'a kul'ettaessa.

[1] Itä ja pohjais Suomessa e pidä' d lu'ettamankaan taikka esim. uuden, jouda pitää lu'ettaman: uuen joua' j.n.e. Siksi onkin d niin pieneksi tehty. Hämeen paikoilla lu'etaan se omalla äänellänsä taikka l-ksi ja r-ksi, esim. uulen, uuren, joulan, jouran j.n.e. Peräti toinen kuin d on t ja aina äänensä pitäwä.

2. Pellawaan kylwäjä.

Puistin maata welloltani,
Anoin ainoaiseltani.
Wello wasten wastaeli:
"Mitä maata neitoselle,
5 Ja mitä pakenewalle?
Neiden maa on esliinassa,
Sarka toisessa talossa,
Pitkä piennar palmikossa.
Mitäs sisko! maalla te'et"?
10 Mie siitt' wasten wastaelin:
"Lusikan sinoista kylwän,
Toisen kylwän pellawaista."
Antoi kuitenkin wähäisen
Risukkoa, raasikkoa,
15 Ja palasen pasikkoa,
Ja sirusen siiwon maata.
Tuon mie kynsin kynsilläni,
Warpahillani wakosin,
Tuohon kylwelin sinoja,
20 Pilaelin pellawaista.
Kului tuosta yötä kaksi,
Yötä kaksi, yötä kolme,
Jopa wiipyit wiikonpäiwät.
Menin katsomaan sinoista;
25 Sinonen kukalle kaswoi,
Pellerwoinen marjuelle;
Sino itki kitkijäistä,
Pellawas puhdastajaista.
Käin mä kitkemään sinoja,
30 Puhdastamaan pellawaista,
Sai sinonen kitketyksi,
Pellerwo puhdastetuksi.
Ajoi Luoja tietä myöten,
Maariainen maata myöten;
35 Luoja anteli apua:
"Jumal' auksi neito nuori!
Kuin sä tietäisit wähäisen,
Arwajaisit pikkaraisen,
Et sä kitkisi sinoja,
40 Puhdastaisi pellawaista,
Jo emois kotonta kuoli."
Minä itkien kotihin,
Itkien ison majoille;
Käin mä käyten juoksin juosten,
45 Hyppäsin hypyn jal'oilla,
Jo kuului kotonta kalkeʿ,
Wello westi lastumaolla.
Mie kyselin welloltani:
"Mitäs westät welloseni?
50 Wain westät sotiwenettä,
Sotalaiwa'a lakutat?"
Wello wasten wastaeli:
"Ei ooʿ niitä maitakaana;
En westäʿ wesiwenettä,
55 Sotilaiwa'a lakuta,
Westän kuolleelle kotia,
Kadonneelle kartanoa."
"Ken meiltä kotonta kuoli"?
"Jo emo kotonta kuoli."
60 Minä itkien tupahan:
"Millä mie pesen emoni?
Ostan saksan saippuaista,
Sillä mie pesen emoni.
Millä waatitsen emoni?
65 Ostan linnan liessinkiä,
Sillä waatitsen emoni.
Millä wyötitsen emoni?
Ostan silkkiä syleltä,
Sillä wyötitsen emoni."

3. Eroitus mailla.

Katsos meidän rannan maita,
Ne on kaikki täyteläiset,
Ne on maita mairehia,
Maita mairuteltawia;
5 Kuin nuo kaswaat kastikasta,
Apilasta aina tuowat,
Otrapellot ottanehet,
Kaurapellot kaswanehet.
Katsos maasydämmen maita,
10 Maita muiruteltawia;
Ne on hallan hautomia,
Pakkasen palelemia.
Otrat ei oleʿ ottanehet,
Kaurapellot ei kaswanehet,
15 Nokipäät rukihissamme,
Ohdakkeita otrissamme.
Ei tuo lemppuleipä lopuʿ,
Eikä tähkä taikinasta.
Katsos maasydämmen miestä;
20 Paarmat syöwät paidan päältä,
Itikat hewon edestä,
Kädet käärmehet repiiwät,
Sänget säärykset jal'asta.
Saaress' on hywä elämä,
25 Päiwäpaisteʿ, hiekkaranta,
Siell' ei sänki säärtä lyötäʿ,
Sirpp' ei sormea sipaseʿ,
Kesäll' ei kekoa tehdäʿ,
Talwell' ei tapetaʿ riihtä,
30 Paksuin leiwin paistetahan,
Hoikin pytkyin leikatahan.

4. Kauhea sika.

Lauri poika Lappalainen
Möi hän maansa, joi elonsa,
Itse rengiksi rupesi;
Mitä otti palkastansa?
5 Otti pieniä sikoja,
Kirjawia porsahia;
Talwet syötti tahtahalla,
Kesät woilla, wehnäsillä.
Sika suureksi sikesi,
10 Posso kaswoi kauheaksi,
Selk' oli seitsentä as'elta,
Kärsä kuutta kirweswartta.
Läksi Ukko tappamahan,
Kultaisen kurikan kanssa,
15 Katajaisen kangen kanssa,
Haapaisen hal'on keralla.
Ukko sikaa sipasi,
Otsakieroa ol'otti.
Sika käänsi kärsä'änsä,
20 Tölläytti saparoansa,
Ukko kuusehen pakohon.
Siitt' Ukko uh'itteleepi:
"Maltaʿ, maltaʿ, posso parka,
Et sie tongi' toissa wuonna,
25 Tongiʿ et toisena kesänä,
Et tongiʿ Torajokea,
Torajo'en pientaria."

5. Lappalaisen hiihdäntö.

Lauri poika Lappalainen
Teki suksia sykyen,
Kesäkauden keppilöitä,
Sekä selkkoja kewäen,
5 Kesän säästi wuohen woita,
Kesän toisen lehmän woita,
Kolmannen pukin talia;
woisi woilla suksiansa,
Talmasi pukin talilla.
10 Läksi niillä liukumahan,
Liukui linnat, liukui lännet,
Liukui soita, liukui maita,
Liukui maat meren takaiset,
Liukui maita liu'uttuja,
15 Liukui liukumattomia,
Liukui surman suun editse,
Kalman kartanon peritse,
Jäi tuo liuska liukumatta,
Korwen kolkka koskematta.
20 "Las mie liu'un tuonki luiskan,
Ja kos'etan tuonki kolkan."
Läksi tuota liukumahan;
Tullut ei korwelle perä'ä.
Sitt' Lauri ajatteleepi:
25 "Mihin nyt menen polonen,
Jos lähden jänön jäl'ille,
Koukkupolwen polkemille,
Jänö peittääpi jäl'ensä,
Koukkupolwi polkemansa,
30 Lähden suden suksiloille,
Suden suksille pakenen,
Sudel' on sileät sukset,
Niill' en kestäʿ mie poloinen."
Kuuli koiran haukahtawan,
35 willahännän wiukahtawan,
Liukui koiran haukuntahan,
willahännän wiukuntahan,
Katsoi kuusen latwasehen;
Istui oksalla orawa,
40 Näkyi näätä rekkorinta.
Ampui kerran, käi ylitse,
Ampui toisen, käi alatse.
"Lieko tää te'ossa tehty,
wain lieko panoissa pantu,
45 wain lieko kowa osani."
Pyyhki pyssynsä lumehen,
Hawuksilla harjaeli,
Katajoilla kampaeli,
Ampui kohta kolmannesti.
50 Jo putos' puhdas lumelle,
Raha hangelle hajosi.
Tuon kokosi kourihinsa',
Sieppasi sisälehensä,
Läksi koitonen kotihin,
55 wanhempansa wainiolle.
Lauri poika Lappalainen
Emoseltansa kysyypi:
"Emoseni waimo wanha,
Mihin pannen mie rahani,
60 Kuhun saatan saalihini,
Ostankos sotiorosen"?
Emo wasten wastaeli.
"On oronen entinenkin,
Ison ostama oronen."
65 Lauri poika Lappalainen
Kysyypi emoseltansa:
"Emoseni waimo wanha,
Mihin pannen mie rahani,
Kuhun suuren saalihini;
70 Ostankos sotisatulan"?
Emo wasten wastaeli:
"On satula entinenkin,
Ison ostama satula:
Totteleʿ emon sana'a:
75 Lähdeʿ mustalle merelle,
Tuoll' on neidot kylpemässä,
waskipäät walenemassa;
Katsoʿ kuudesta parahin,
Sekä selwin seitsemästä."
80 Lauri poika Lappalainen
Totteli emon sana'a,
Meni mustalle merelle.
Siell' oli neidot kylpemässä,
waskipäät walenemassa.
85 Katsoi kuudesta parahan,
Sekä selwän seitsemästä,
Rahoi neidon, toi kotihin,
Kotiansa katsomahan.
Anopp' ol' ani kawala,
90 Toi hän tuoreita rukiita,
Laittoi neidon jauhamahan.
Anopp' ol' ani kawala,
Meni kohta katsomahan,
Pisti jauhoihin kätensä,
95 "Sie huora homeʿsykerö!
Pilasit hywät jywäni,
Las'it puolen lastumoiksi,
Toisen puolen puoljywiksi,
Kolmannen koko jywiksi."
100 Anopp' ol' ani kawala,
Meni hän elo tupahan,
"Lauri poika Lappalainen
Otaʿ ruoska naulasesta,
Jolla neuwot neitoaisi,
105 Ottamaistasi opetat."
Lauri poika Lappalainen
Totteli emon sana'a;
Otti ruoskan naulasesta,
Jolla neuwoi neitoansa,
110 Ottamaistansa opetti.
Anop' ol' ani kawala,
Meni hän kiwitupahan,
Pisti jauhoihin kätensä.
Niin on jauhoja kiwellä,
115 Kuin on lunta Kulwehessa,
Niin on kyyneltä kiwellä,
Kuin wettä Herajoessa.
Anopp' ol' ani kawala.
woisi woita leiwän päälle,
120 "Syöʿ tuota lewätessäsi,
Hieroʿ henkäellessäsi."

6. Oinon luinen kantele.

Olin orjana Wirossa,
Käin Wirossa käskyläisnä,
Otin otrat palkastani,
Kaurat kau'an oltuani,
5 Kylwin otrat Ruotsin maahan,
Wiskasin Wiron sar'alle,
Wiron pellon pientareelle.
Menin kohta katsomahan,
Kahden, kolmen yön perästä,
10 Wiiden, kuuden wiimestänsä.
Oli miun oino otrassani,
Sinisarwi saaressani;
Otin oinon toin kotihin,
Panin oinon karsinahan,
15 Syötin oinon, juotin oinon,
Oinon kyllällä pitelin,
Otin oinon päästä sarwen,
wein sarwen sepän pajahan.
"Seppueni selwueni,
20 Taitawa takojaseni!
Ta'oit eilen, ta'oit ennen,
Ta'oʿ nyt tänäkin päänä,
Ta'oʿ minulle kanteloinen,
Mill' mä soittelen sodassa,
25 Alla linnan liirettellen."
"Minkä luinen kanteloinen"?
"Oinon luinen kanteloinen."
Takoi seppä taksutteli,
Tietäjäinen tiksutteli,
30 Takoi miulle kanteloisen.
Uupui kantta kanteloinen.
Läksin kantta etsimähän,
Löysin suolta suuren koiwun,
Niityltä niwerän koiwun,
35 Te'in tuost' kannen kanteleehen.
Uupui kannel kahta kieltä,
Yhtä kieltä reunimmaista,
Toista kieltä keskimäistä.
Läksin kieltä etsimähän,
40 Menin tietä pikkaraisen,
Tuli neito wastahani,
Al'oin neidolta kyselläʿ:
"Annas neito tukkiasi,
Hilpiöitä hiuksiasi,"
45 Neito wasten wastaeli:
"Mihis miun on tukkiani,
Hilpiöitä hiuksiani?"
"Uupui kannel kahta kieltä."
"Kuta kieltä kannel uupui"?
50 "Uupui kieltä reunimmaista,
Sekä toista keskimäistä."
Antoi neito tukkiansa,
Hilpiöita hiuksiansa;
Sai tuo kannel walmeheksi.
55 Wein mä kanteleen kadulle;
Soitti yksi, soitti toinen,
Ei ilolle milläkäänä.
Wein mä kanteleen tupahan;
Soittiit nuoret, soittiit wanhat,
60 Soittiit miehet naimattomat,
Soittiit nainehet urohot,
Ei ilolle millekäänä.
Sokea sopessa istui
Itse wanha Wäinämöinen,
65 Sokea sopesta lausui,
Nurkasta wähänäkönen:
"Tuokaas tänne kanteloinen
Sormille uron sokean,
Näpille wähänäkösen."
70 Se sitte somasti soitti,
Kuin sokea soitteleepi,
Soitti kuin sormikintahalla,
Laski kuin lapikkahalla.
Kaikki kansa kuunteleepi,
75 Kuin sokea soitteleepi.
Mit' oli miehiä tuwassa,
Ne kaikki hatuttapäin,
Mit' oli akkoja tuwassa,
Ne kaikki käsi pos'ella,
80 Mit' oli poikia tuwassa,
Ne kaikki wesissä silmin,
Mit' oli tyttöjä tuwassa,
Ne oli maassa polwillansa,
Kanteloista kuunteleewat,
85 Soittoa uron sokean;
Se siitte somasti soitti,
Kuin sokea soitteleepi,
Soitti kuin sormikintahalla,
Laski kuin lapikkahalla.
90 Matosetkin maanalaiset
Mullalla muhotteleiwat,
Kanteloista kuunnellessa;
Soittoa uron sokean.
Jäniksetkin juoksewaiset,
95 Kynsilleen kykisteleiwät,
Kanteloa kuulemahan,
Soittoa uron sokean.
Kalasetkin kaikellaiset
Rannalle rakenteleiwat,
100 Lintusetkin lentäwäiset
Oksille ojenteleiwat,
Warwuille warusteleiwat,
Kanteloista kuulemahan.
Mik' oli metsässä eläwä
105 Kykistyypi kynsillensä.
Susi juoksi suuret metsät,
Karhu kankahat samosi;
Susi särki suuren päänsä,
Karhu kankean nis'ansa,
110 Järwen jäätä juostessansa,
Iljentä hypätessänsä,
Kanteloista kuulemahan,
Soittoa poj'an sokean.
Se sitte somasti soitti,
115 Kuin sokea soitteleepi,
Soitti kuin sormikintahalla,
Laski kuin lapikkahalla.

7. Kojosen sotaan lähtö.

Anterus Kojosen poika
Kesän kengitti hewoista,
Talwen laiwa'a rakensi
Sotahan on mennäksensä.
5 Anterus Kojosen poika
Waljasti tulisen ruunan,
Tulisella tantereella,
Tulisen re'en etehen;
Weri kiehui wempeleestä,
10 Raswa rahkehen nenästä.
Anterus sotahan läksi,
Tinatuppi tappelohon,
Tinatuppi wyö hopea,
Hiukset kullan suortuwissa,
15 Parta kullan palmikoissa.
Tuotihin sana jäl'estä:
"Jo kuoli sinun isosi."
"Kuin tuo kuoli, jous' tuo kuollaʿ,
Ei poika kotihin joudaʿ,
20 Kyllä miero maahan wiepi;
Kuin lienehe maiset matkat,
Oroin kuusin wietäköhön,
Kuusin kultasin orosin,
Toisin kuusin kullattomin;
25 Kuin lienee wetoset matkat,
Wenoin kuusin wietäköhön,
Kuusin kultasin wenosin,
Toisin kuusin kullattomin."
Anterus sotahan läksi,
30 Tinatuppi tappelohon,
Tinatuppi, wyö hopea,
Hiukset kullan suortuwissa,
Parta kullan palmikoissa.
Tuotihin sana jäl'estä:
35 "Kuoli ehtonen emosi,
Sekä maireʿ maamuesi."
"Kuin tuo kuoli jous' tuo kuollaʿ,"
j.n.e.
Anterus sotahan läksi,
40 j.n.e.
"Kuoli wietra wellyesi."
j.n.e.
"Kuoli siitonen sisosi."
"Kuin tuo kuoli, jous' tuo kuollaʿ."
45 Ei poika kotihin joudaʿ,
Wiel on Turkki tuntematta,
Tattarlainen tappamatta,
Ransuusi rannaamatta,
Mies musta murentamatta;
50 Kyllä miero maahan wiepi.
j.n.e.
Anterus sotahan läksi,
j.n.e.
Tuotihin sana jäl'estä
55 "Kuoli kurja kumppalisi."
"Jo nyt joudan pois kotihin,
Jo nyt on Turkki tunnettuna,
Tapettuna Tattarlainen,
Ransuusi on rannattuna,
Mies musta murennettuna."

8. Kalewasta.

Kaswatti minun emoni,
Kaswatti kanoja paljon,
Suuren joukon joutsenia;
Kaikki syötti, kaikki saattoi,
5 Kanat aidalle asetti,
Joutsenet jo'elle saattoi,
weräjille wiedätteli.
Tuli haukka haarotellen,
wesilintu wieretellen,
10 Sirotellen siipilintu;
Tuli haukka, niin hajotti,
Tuli korppi, niin kohotti,
Wesilintu wei peräti.
Yhden wei wenäehelle,
15 Toisen kantoi Karjalahan,
Kolmannen kotihin jätti,
Yhden Suomehen sorotti.
Mikä kaswoi Karjalassa,
Siint' wasta Kalewa kaswoi;
20 Mikä Suomessa sikesi,
Siint' sikesi Untamoinen.
Untamo teki tokehen,
Kalewa kalat kokosi.
Kalewainen kauran kylwi,
25 Untamon tuwan perähän.
Untamoll' oli uljas uutti,
Söi kaikki Kalewan kauran;
Untamo ä'itteleepi
Kalewalle wellollensa;
30 Kalewall' oli kärtsä koira,
Söi tuo uutin Untamolta.
Unto suuttui ja wihastui;
Tek' tuo sodan sormistansa,
Kämmenpäistänsä käräjät,
35 Laittoi metsät miekka wyölle,
Leppäset hopea wyölle,
Pienet metsät piikki wyölle,
Kannot kassari ol'alle.
Kalewaisen nuori minjä,
40 Katsoi ul'os ikkunasta;
"Liekk' tämä umeʿ umakka,
wain liekkoʿ sakea sauwu?
Ei oleʿ umeʿ umakka,
Eik' ole' sakea sawu,
45 Untamon sota tuleepi."
Untamo sodan asetti,
Tappoi suuret tappoi pienet,
Tappoi kaikk' Kalewan kansan,
Jäi yksi Kalewan poika
50 Wiidenkymmen wuotta wanha,
Kolmenkymmenen kesonen,
Tuutuhun tutajamahan,
Waaruhun wapajamahan,
Kätkyehen liekkumahan.
55 Poika liekkui, tukka löyhki,
Kätkyt jänksi jääräwäinen,
Silta liekkui lehmuksinen,
Tupa kuusinen kumisi,
Poj'an pienen liekkuessa,
60 Wakahaisen waaruessa.
Untamo uh'itteleepi:
"Mihin poika pantanehe,
Kuhun surma saatanehe.
Pannaan poikanen merehen,
65 Lassaan poika Laatukkahan."
Untamo ajatteleepi
Kahden, kolmen yön perästä:
"Aik' ois mennäʿ katsomahan
Mitä poikanen tekeepi,
70 Jok' on poika sinneʿ kuollut."
Laittoi orjan katsomahan;
Orja toi sanan kotihin:
"Ei poika merehen kuoleʿ,
Poik' ei kuoleʿ puolikkohon;
75 Poika soutaapi meressä,
Kulta-aironen kädessä,
Onkiipi meren kaloja,
Ahwenia arweleepi,
Wapa waskinen kädessä,
80 Siima silkkinen nenässä;
Lukeepi meren kaloja,
Mittaapi merestä wettä,
Kultakuppinen kädessä.
Melkein on meressä wettä,
85 Kuin on kaksi kauhallista;
Jos ois oikein mitataʿ,
Osa kolmatta tulisi."
Untamo uh'itteleepi:
"Mihin poika pantanehe,
90 Kuhun surma saatanehe,
Pannaan poika hirsipuuhun."
Untamo ajatteleepi
Kahden, kolmen yön perästä:
"Aik' ois mennäʿ katsomahan
95 Mitä poikanen tekeepi,
Jok' on poika sinneʿ kuollut."
Laittoi orjan katsomahan.
Orja toi sanan kotihin:
"Poik' ei kuoleʿ hirsipuuhun,
100 Hirsipuuta kirjoittaapi,
Pieni puikkonen kädessä."
Untamo uh'itteleepi:
"Mihin poika pantanehe,
Kuhun surma saatanehe.
105 Oispa miulla, ois todella,
Koiwuja kowia puita
Kolmekymmentä rekeä,
Saarnia sata rekeä,
Sata syltä terwaksia;
110 Yhden poj'an polttimeksi.
Nuo tulehen tuiskatahan,
Poika luodahan tulehen."
Untamo ajatteleepi:
Kahden, kolmen yön perästä:
115 "Aik' ois mennäʿ katsomahan
Mitä poikanen tekeepi,
Jok' on poika sinneʿ kuollut."
Laittoi orjan katsomahan;
Orja toi sanan kotihin:
120 "Ei poika tulehen kuoleʿ,
Poika istuupi tulessa,
Poika tulta lietsottaapi,
Lukeepi tulen wihoja,
Tulen töitä arweleepi,
125 Hiilikoukkunen kädessä,
Kypeniä kiihdottaapi."
Untamo uh'itteleepi:
"Mihin poika pantanehe."
Pannaan poika paimeneksi
130 Selwähän sepän kylähän,
Selwälle sepän akalle.
Tuo selwä sepän emäntä
Tuo leipoi kiwestä leiwän,
Teki kaakun kalliosta,
135 Päältä woisi woiheralla,
Alta jauhoilla silasi,
Pani paimenen ewääksi.
Paha raiska paimen poika
Ajoi lampahat aholle,
140 Lehmät Lierin kankahalle.
Katsoi pitkän päiwän päälle;
"Aik' ois syödäʿ armottoman,
Isättömän illastaida."
Katsoi paimen kaakkuansa,
145 Leikkas paimen leiwäistänsä.
Weti weitsensä tupesta,
Leikkas leipä'ä palasen;
Weti weitsensä kiwehen,
Karahutti kalliohon.
150 Paimen suuttui ja wihastui:
"woi huora homeʿsykerö!
Maltaʿ, maltaʿ huora parka,
Kuin leiwoit kiwestä leiwän,
Te'it sie kaakun kalliosta,
155 Panit paimenen ewääksi.
Jos itken isoni weistä,
Itket Laukku lehmäjäisi.
Nyt te'en pillin Pienikistä,
Pillin Kirjon kintereestä.
160 Te'en mä luikun Laukon luusta,
Torwen Torstikin jal'asta,
Soitan suolla mentyäni,
Kankaalla kar'attuani
Mä'en päälle päästyäni.
165 Kaikk' ajan sudet kokohon,
Karhut kaikki katrahasen."
Pimahutti pillihinsä,
Lujahutti luikkuhunsa,
Suimais tuo sudet kokohon,
170 Sudet lehmät suolle sorti.
Tuo selwä sepän emäntä
Wiedätteli lehmiänsä:
"Tulkaa lehmäni lehdolta,
wasikkani warwikolta."
175 Tuo pahanen paimen poika
Teki karjan karhuloiksi,
Lampahat emäsusiksi;
Ajoi karhut kartanolle,
Lähtemät emäsusina.
180 Tuo selwä sepän emäntä
Tuli kadulle katsomahan,
Tuopa paimenta toruupi:
"Pahoin te'it sie paimen parka."
Paimen wasten wastaeli:
185 "Ei hywin emäntäkäänä,
Kuin leiwoit kiwestä leiwän,
Ta'oit kaakun kalliosta."

9. Saaren neito.

Menin mie pilwen piirtä myöten,
Taiwasten ratoja myöten,
Löysin kullat kulmilleni,
Sinilangat silmilleni,
5 Päälleni hywät hopeat,
Kultalierit leu'oilleni.
Tuli war'as warwikosta,
Mies wihanen witsikosta,
Otti kullat kulmiltani,
10 Sinilangat silmiltäni,
Päältäni hywät hopeat,
Kultalierit leu'oiltani.
Menin itkien kotihin,
Kallotellen kartanolle.
15 Iso aitassa asuupi,
Emo aitan rappusilla.
Iso aitasta kysyypi,
Emo aitan rappusilta:
"Mitäs itket piikueni?"
20 "Menin mie pilwen piirtä myöten,"
j.n.e.
"Elä itkeʿ piikueni.
Meneʿ aittahan mä'elle,
Siell' on kirstu kirstun päällä,
25 Lipas lippahan tasalla.
Paneʿ päällesi parasta,
Kaunehinta kaulallesi,
Walkeata warrellesi,
Hienoa hipeällesi;
30 Menet kirkkohon kukaksi,
Kappelihin katsotta'aʿ."
Tuota kaikki katseleewat,
Kyseleewät, katseleewat:
"Kenen tyttö, kenen neito,
Kenen morsian mukoma?"
35 "Turun tyttö, Saaren neito,
Turun morsian mukoma."
"Jospa mie mukoman saisin,
Mukomankin morsiamen.
Sylissäin ois syödessäni,
40 Käsissäin ois käydessäni.
Joka päiwän pään pesisin,
Joka wiikko ois uusi wiitta,
Joka wuosi uusi turkki."
"Mitäs sie sika minusta,
45 Pullosuu punawerestä;
Elköön turnus tullokkaana,
Si'an kärsä käy'ökkäänä,
Kuin ei käyʿ käpykypärä,
Eikä wiereʿ werkawiitta."

10. Kadonnut suka.

Emo synnytti minuista,
Mie sydäntä synnyttelin,
Emo kaswatti minuista,
Mie waan kauno kaswaelin,
5 Emo hellotti minuista,
Mie waan hiusta hellottelin.
Kuin olin ison kotona,
Ja elin emoni luona,
Ol' miulla punanen poski,
10 Sekä leuka leu'an alla,
Kaswoi miulle potra tukka,
Potra tukka, hienot hiukset,
Kuutra tukka, lii'an pitkä,
Lii'an pitkä ja sakea.
15 Ei huoliʿ su'an sukiaʿ,
Si'an harjalla hakataʿ;
Ei su'iʿ ison sukanen,
Wellon kampa kampaeleʿ.
Meni welloni wirohon,
20 Wiemähän werorahoja,
Päärahoja päästämähän,
Maarahoja maksamahan;
Toi tuolta su'an mukoman,
Kimmin kammin kirjoitellun.
25 Menin mie meren kiwelle,
Meren paasille pakenin,
Su'in sulkkutukkiani,
Harjasin hapeniani.
Suljahti suka merehen,
30 Wellon kampanen wetehen;
Kallistiin mie katsomahan,
Oj'ensiin mie ottamahan,
Suljahdin su'an jäl'estä.
Menin mie syltäni sywähän,
35 Ja katala kaswojani.
Mie miekan merestä löysin,
Meren hiekkahernehistä;
Löysin miekan wellolleni,
Kultawästin kullalleni,
40 Tuoll' sopii sotia käydäʿ,
Narwan tietä narsutellaʿ.
Kaatui kansa katsomahan;
"Tää miekk' on Tur'usta tuotu,
Talutett' on tappelusta",
45 Miepä wasten wastaelin:
"Ei miekka Tur'usta tuotu,
Talutett' ei tappelusta;
Mie miekan merestä löysin,
Meren hiekkahernehistä,
50 Meren mustista mujuista."

11. Kunnotoin miniä.

Olin orja wellolleni,
Isollein ikuinen piika,
Te'in työtä koko kädeltä,
wäänsin hartion wä'eltä,
5 Syöttelin ison sikoja,
Kaswatin emon kanoja,
Lierin eukon lehmosia,
Laarin eukon lampahia,
Pesin wadit walkehiksi,
10 Lusikat lumiwaloiksi,
Wiilsin wiikateʿ ol'alla,
Hatsatin harawan kanssa,
Pyysin kurja kunniaista,
Leino lempeitä sanoja;
15 Luulin aitat annettawan,
Luulin turkit tungettawan,
Werkawiitat wiskattawan.
Kukittelin welloistani,
Kukittelin, kengittelin,
20 Jal'at uusilla sukilla,
Kädet kirjo kintahilla.
Luulin linnahan menewän,
Herran asioilla ajawan;
Wello käi kosion teitä,
25 Ajoi neidon askareita.
Tuli tuoalta kotihin,
Tuli tuulena kotihin;
Pani hattunsa jakulle,
Päälle mustat rukkasensa.
30 Itse päälle istumahan,
Istumahan, itkemähän.
Mie olin nuorin siskoloita,
Mie olin nuorin, mie olin pienin,
Mie lakasin lattiaista,
35 Niin kysäsin welloltani:
"Mitä wello sie surussa,
Alla päin pahoilla mielin"?
Wello wasten wastaeli:
"Sitä mie siso surussa,
40 Alla päin pahoilla mielin;
Ei tuleʿ minulle neidot,
Miks' on äiän siskoloita,
Eukon lapsia enempi.
Paljon neidolle pitääpi,
45 Paljon paitoja pitääpi,
Paljon wöitä ja hywiä,
Säkki suuri sääriwöitä,
Kipukkainen kintahia,
50 Sopukkainen sormikkaita,
Kydyn paita kymmennyplä,
Nadon paita nakkaeltu,
Sisaren hituhatunen."
Emo kuuli nuo sanaset,
55 Emo wasten wastaeli:
"Wiedähän sisot wesille,
Kannetahan kaiwosuolle."
Sanoi eukon wanhin tyttö:
"Maltaʿ, maltaʿ miun emoni,
60 Wiel on tarwis tyttölöitä,
Jos ei muulloin niin kesällä;
Ensin hellä heinäaika,
Toinen rukihin rutina,
Kolmas kaunis kauran niittö.
65 Emo kolme tyttöänsä,
Meni meren rantasehen;
Yhden hurstilla hukutti,
Toisen waipalla wajotti,
Kolmannen painoi paidallansa.
70 Tuotihin emolle minjä,
Tuo himottu, tuo haluttu;
Emon on jauhot jauhamatta,
Ei jauhaʿ himo miniä;
Emon on sotkut sotkematta,
75 Ei sotkeʿ himo miniä.
Pantiin kangas kankahille,
Kangas istui kaiken wuotta,
Ei kudoʿ himo miniä.
Kangas kielille rupesi:
80 Wiekää minua wesille,
Kantakaate kaiwotielle,
Ehkä kulkijat kutoowat,
Käwelijät käänteleewät."
Kenen tyttöjä ikäwä,
85 Se siitt' nuoita etsimähän.
Emolle tuli ikäwä,
Emo läksi etsimähän,
Juoks' sutena suuren korwen,
Maan käweli mauriaisna,
90 Kulki tuo kulon alatse,
Weden alatse wieretteli,
Meni suurelle mä'elle,
Korkealle kukkulalle,
Meni itkien merolle,
95 Tuolla huusi huikeasti,
Kolme kertaa ja kowasti:
"Tuleʿ nuorin tyttäreni,
Wasikoita waalimahan,
100 Lattiaa lakasemahan,
Tuleʿ keskin tyttäreni,
Lehmiäni lypsämähän,
Tuleʿ wanhin tyttäreni,
Kangastani katsomahan".
105 Tyttö wasten wastaeli:
"En pääseʿ emosuweni,
Wesi on alla, toinen päällä,
Kolmas keskellä sydäntä.
Tuoʿ sie tänneʿ kankahasi,
110 Täällä kulkijat kutoowat,
Kerjäläiset kelkuttaawat,
Waeltajat walkaseewat,
Tuowat torwena kotihin,
Ommeltuna orren päähän."

12. Huolissa.

Laulasinmä, taitasinmä,
Wiitsisinmä, wirkkasinmä,
Kuin ei ois kumma kuulijoille,
Ihmeʿ ilman istujille.
5 Sanoot laulawain ilolla,
Ja remulla reuhakoiwan,
En minä ilolla laulaʿ,
En remulla reuhakoitseʿ,
Laulan huoleni wähetäʿ,
10 Muille mennäʿ murheheni.
Ei miun laulaman pitäisi,
Ei iloitaʿ ensinkäänä;
Miull' on itkusat iloni,
Wirteni weden sekaiset.
15 Kuin miun lie ikä lyhempi?
Iloitenkos, itkienkös?
Iloiten ikä lyhempi,
Itkien ikä pitempi.
Ei ooʿ ilta, kun' en itkeʿ,
20 Ei ooʿ kuu, kun' en kujerraʿ,
Ei miun laulaman pitäisi,
Ei iloitaʿ kelpajaisi.
Miull' on huolet kolmenlaiset,
Murhehet monennäköiset,
25 Isoni, emoni huolet,
Päälle huoleni omani;
Yhdet huolet pääni päällä,
Toiset keskipaikallani,
Kolmannet jal'ani alla.
30 Mitkä huolet pääni päällä,
Ne mie peitän pintelillä;
Mitkä keskipaikallani,
Ne mie wyötän wyön keralla;
Mitk' owat jal'ani alla,
35 Ne mie astun apsatilla,
Kiwisillä kenkilläni,
Nauloilla teräksisillä.

13. Sulhotoinna.

Niinpä ennen neito lauloi,
Punaposki pullitteli,
Sinisilmä sirkutteli,
Mustakulma kuikutteli;
Lauloi lakson onsiossa,
5 Woiwotteli wuorten alla:
"Aiwan onnetoin olenkin,
Aiwan onnetoin, osatoin,
Luotu itkemään ikäni,
Aj'an kaiken kaipaamahan.
10 Naidahan kylältä neidot,
Naidaan neidot naapurista,
Ei minua milloinkana,
Kurjaista ei kulloinkana,
Yhä ylkiä tuleepi,
15 Suwikauden sulhasia;
Käywät kymmenet kysyjät,
Wiidet, kuudet pitkäwirsut;
Käywät kaarten kartanoissa,
Kotiani kierrätellen.
20 Mikä lienee miesten mieli,
Miesten poikaisten poloisten;
Miksi nähneewät minunkin,
Nähneet muita mustemmaksi,
Sekä halwaksi katalan.
25 Pesen pääni päiwän tullen.
Punanauhoilla punelen,
Silkkinauhoilla sitelen."

14. Läksin linnahan likaksi.

Isoin ol' ikänsä köyhä,
Emoni elinaj'ansa,
Tuli poltti parkkimetsän,
Wesi nousi wehkasuolle;
5 Poj'asta pohatta kaswoi,
Rikas rengistä tuleepi.
Läksin linnahan likaksi,
Konnun puolle kutsariksi;
Tulin linnasta likkanta,
10 Konnun puolta kutsarinta;
Toin ma tuolta sarkawiitan,
Maawetosen werkawiitan.
Tuota puistaawat pohatat,
Sekä rikkaat riiteleewät.
15 Mie löin riidan rikkahille,
Tappelon talonpoj'ille,
Ja puhuin pohatan kanssa:
"Meneʿ linnahan likaksi,
Konnun puolle kutsariksi;
20 Saat sie sieltä sarkawiitan,
Maawetosen werkawiitan."

15. Paha ja hywä mieli.

Hywä ois kulta kukkarossa,
Kaunis kassass' ois hopea;
Kylmä on kulta kumppalina,
Wilu wieressä hopea.
5 Paha mieleni tuleepi,
Suru suuhun lankeaapi,
Pahan waimon waipan alla,
Kehnon waimon wuotehella;
Hywä mieleni tuleepi,
10 Nauru suuhun lankeaapi,
Kaunon waimon waipan alla,
Hywän waimon wuotehella;
Paha mieleni tuleepi,
Suru suuhun lankeaapi,
15 Hewosen huwan re'essä,
Oron kehnon ohjaksilla;
Hywä mieleni tuleepi,
Laulu suuhun lankeaapi,
Hewosen hywän re'essä,
20 Oron kaunon ohjaksilla.

16. Häwinnyt hanhi.

Läksin suolle sotkuilleni,
Löysin suolta mättähäisen,
Mättähäss' oli kotanen,
Kotasesta löysin uksen.
5 Kolkutin kotosen usta,
Rämähytin räystäspuuta;
Tuolta neitonen sirahti,
Rakkikoira neidon kanssa.
Kysyttelin neitoselta:
10 "Nä'it sie minun weikkoani"?
"Eilen wietihin sotahan,
Tänäpänä tappeleewat,
Huomenna pois tuleewat."
15 "Mitä sie annat weikollesi"?
"Rätit räystähän pituiset."
"Mitäs weikko siulle tuopi?"
"Weikko tuopi hanhon miulle."
"Mihin sie panet hanhuesi"?
20 "Panen otra-salwoksehen."
"Hanho syöpi otrat siulta."
"Laitan kukon kuulemahan,
Harakan hawaitsemahan,
Mustan linnun muistamahan,
25 Terwaskannon tietämähän."
Te'in mä tarhan tanhualle,
Teräksistä te'in weräjän,
Raudasta asetin aidan;
30 Panin hanhon hautomahan,
Harakan hawaitsemahan,
Mustan linnun muistamahan,
Terwaskannon tietämähän,
35 Menin itse jauhamahan.
Jauhoin tynnyrin rukiita,
Wakan wehniä wetelin;
Menin katsoon hanhoani,
Wiel' oli hanhut hautomassa.
40 Menin taasen jauhamahan.
Jauhoin wakan, jauhoin toisen,
Kohta kolmatta al'otin;
Menin katsoon hanhoani:
Jo oli hanhut pois pa'ennut.
45 Ei tuo kukko kuullutkaana,
Harakka hawainnutkana,
Musta lintu muistantkaana,
Terwaskanto tietäntkäänä.
Menin etsiin hanhoani;
50 Sotkija jo'ella sotki.
"Sotkija sisarueni!
Nä'itkö minun hanhoani"?
"Mikä on merkki hanhollasi"?
"Sinisiipi, waskiwarwas,
55 Otsass' on otawan tähti,
Pääss' on päiwän pyöryläinen,
Kupu kullan kirjawainen,
Warpahat was'en waletut."
Sotkija wasten wastaeli:
60 "Tästä lensi liehotteli,
Ja siwutse siipotteli,
Toinen siipi wettä wiilsi,
Toinen taiwasta tapasi."
Menin etsiin hanhoani;
65 Kyntäjä aholla kynsi.
Mä kyselin kyntäjältä,
Anoin atran kantajalta:
"Nä'itkö minun hanhoani"?
Kyntäjä wasten wastaeli:
70 "Tästä lensi liehutteli,
Ja siwutse siipotteli,
Toinen siipi wettä wiilsi,
Toinen taiwasta tapasi."
Menin uutehen kylähän,
75 Puutuin uutehen talohon;
Hanhi kiehui kattilassa,
Konsa häntä häilähteli,
Konsa kääntyypi käpälä,
Konsa turpa tursahtaapi.

17. Kukko kuurin maalta.

Lensi kukko Kuurin maalta,
Laskeisi Lapista lintu,
Lensi meidän portin päälle,
Tuoss' on kukko, tuossa lauloi;
5 Emo linnulta kyseli:
"Mitäs laulat laiha lintu?"
Lintu wasten wastaeli:
"Sitä laulan mie emonen!"
"Tyttösi sotahan mennäʿ,
10 Poikasi kotihin jäädäʿ.
Emoin mieliksi pahoiksi,
Sydämmiksi karkehiksi,
Isäin mieliksi hywiksi,
Sydämmiksi lämpemiksi."
15 Lensi kukko Kuurin maalta,
Laskeisi lapista lintu,
Lensi meidän portin päälle,
Tuoss' on kukko, tuossa lauloi;
Emo linnulta kyseli:
20 "Mitäs laulat laiha lintu?"
Lintu wasten wastaeli:
"Poikasi sotahan mennäʿ,
Tyttösi kotihin jäädäʿ.
Emoin mieliksi hywiksi,
25 Sydämmiksi lämpemiksi,
Isäin mieliksi pahoiksi,
Sydämmiksi karkehiksi."

18. Liekkuessa.

Las mie koitan liekuistani,
Kiusaelin kiekuistani,
Onkos liekku wellon tehty,
Wain on wierahan tekemä,
5 Onkos liekku leppeäinen,
Wain on liekku kankeainen.
Kuin on liekku leppeäinen,
Siitt' on welloni tekemä,
Alus ainoni panema,
10 Selkäpuu setäni tuoma;
Kuin on liekku kankeainen,
Siitt on wierahan tekemä,
Wenäläisen westelemä,
Karjalaisen kalkuttama.
15 Kuin on liekku wellon tehty,
Paistan pannun kakkaraisen,
Keitän keltasen munasen,
Tinasessa tiskisessä,
Waskireunassa wadissa;
20 Kuin on wierahan tekemä,
Wenäläisen westelemä,
Keitän käntyn käärmehiä,
Pion pitkiä matoja.
Tuokaas tuo kylästä kirwes,
25 Sekä nyrhi naapurista,
Millä liekku leikatahan,
Liekun kanta katkaistahan.
Elä liekku langetteleʿ,
Hopeaista horjutteleʿ;
30 Kuin me marjat maahan meemme,
Linnut liekasta putoomme,
Ei ooʿ maasta nostajaista,
Ei yles ylentajäistä,
Wiel' on weikko pikkarainen,
35 Sitä pienempi sisoni;
Kuka meitä maasta nosti,
Kuka liekkuhun ylensi?

19. Tanssiin yrittelijä.

Tupa on täynnä tuppisuita,
Pöytä pönkiä mahoja,
Jakku on täynnä jaarikoita,
Lattia latoneniä;
5 Ei oleʿ asian alkajata,
Ei ilon al'ottajata.
Kuin tulen minä tupahan,
Ajaun katoksen alle,
Tuon ilosen tullessani,
10 Riemun reisipuolessani.
Tahdon mie tanssihin ruwetaʿ,
Ilowirtehen wir'etäʿ.
Pereʿmies pereʿisäntä,
Pereʿnainen naisukkainen!
15 Anteletkos sie tuwaista,
Lainaelet lattiaista,
Minun leikki lyödäkseni,
Tanssin tallaellakseni.
Kuin et anteleʿ tuwaista,
20 Lainaeleʿ lattiaista,
Ul'os meidät uksi wiepi,
Poi'es porstuwa wetääpi;
Me teʿemme tarelle tanssin,
Jal'an iskun iljangolle,
25 Sitt' ei pää lakehen koskeʿ,
Otsa ei ortehen kolahdaʿ,
Pää pamahdaʿ patsahasen,
Jal'at ei sillan liitoksehen.

20. Tanssiessa.

Tuossa tanssiiwat tasaset,
Sekä lystit lyyräjääwät;
Nuoiden sorkat souteleewat,
Nuoiden kääntyywät käpälät.
5 Tuossʾ on sorja Suomen poika,
Tuossʾ on kaunis Karjalainen,
Tuossʾ on purlakka punanen,
Sekä on reima renkimiesi.
Terweʿ on emon tekemä,
10 Sorea emosen saama;
Ei oo' luita luikahdellut,
Jäseniä tielle jäänyt.
Tuossa huojuupi Hotari,
Poika Wänni wäänteleepi;
15 Jos on potra poikanenkin,
Niin on nätti neitonenkin;
Poika on potra ja korea,
Neito on nätti ja sorea;
Poika on potra kengiltänsä,
20 Neito on nätti liiwiltänsä.
Jos lieʿ kesti kengän saaja,
Kesti on kenkien pitäjä,
Jos lieʿ naasti naulan saaja,
Naasti on naulojen pitäjä,
Jos lieʿ hiepra helman saaja,
25 Hiepra on helmojen pitäjä,
En mie seisoʿ sillallasi,
Seison kemppikengilläni,
En mie istuʿ penkilläsi,
Istun kemppikengilläni,
30 En mie tanssiʿ sillallasi,
Tanssin kemppikengilläni,
Miks' on miulla kempit kengät,
Kempit kengät, hienot helmat?
Siks' on miulla kempit kengät,
35 Kuin on kemppi kengän saaja;
Siks' on miulle hieprat helmat,
Kuin on hiepra helman saaja.

21. Tanssin kehoitus.

Miksʾ ei tyttö laiten tanssiʿ,
Taiten tanssi, laiten laulaʿ?
Tanssikaate työ tasaset,
Notkukaate työkin nuoret,
5 Niinkuin tanssin mie tasanen,
Niinkuin notkun miekin nuori,
Tällä nuorella i'ällä,
Ihanalla warrellamme,
Nuoren miehen mieltä myöten,
10 Sulhasen sydäntä myöten,
Nuoren miehen mielʾ tekeepi,
Sulhasen sydän syteepi,
Owen suussa orren alla,
Peräpuolla penkia alla,
15 Taikinapytyn takana,
Kerran keskilattialla.

22. Armahan kulku.

(Kantelettaresta otettu.)

Täss' on kulta kulkenunna,
Täss' on mennyt mielitietty,
Tässä armas astununna,
Walkea waeltanunna;
5 Täss' on astunut aholla,
Tuoss' on istunut kiwellä.
Kiwi on paljon kirkkahampi,
Paasi toistansa parempi,
Kangas kahta kaunihimpi,
10 Lehto wiittä leppeämpi,
Korpi kuutta kukkahampi,
Koko metsä mielusampi,
Tuon on kultani kul'usta,
Armahani astumasta.

23. Tuliis tuuli mielellinen.

Kuulin äänen kullaltani,
Rallatuksen raukaltani,
Luulin luona olleheni,
Läsnä lämmitelleheni,
5 En mä luona ollutkaana,
Lässä lämmitellytkäänä,
Olin wiiden wirstan päässä,
Kuuden kuukauden nenässä.
Tuliis tuuli mielellinen,
10 Ahawainen kielellinen,
Sanan weisi, toisen toisi,
Kolmannen lähetteleisi,
Tuonne' toisehen kylähän,
Tuonne' toisen wallan päähän.
15 Tuoll on miulla mielitietto,
Mielitietto, päiwänwietto,
Mies pieni kähärätukka,
Mustakulma ja korea;
On kuin maassa mansikkainen,
20 Tahi marjanen mä'ellä,
Tahi puussa pääkkinäinen,
Tahi oksalla omena.

24. Kultaansa toiwowa.

Jos miun tuttuni tulisi,
Armahani asteleisi,
Tuntisin mä tuon tulosta,
Arwajaisin astumasta,
5 Waikk' ois wielä wirstan päässä,
Tahikko kahden takana;
Wirstan wastahan menisin,
Wirstan kaksi kaapsahtaisin,
Weräjiä purkamahan,
10 Aitoja alentamahan;
Wiel' mä wierehen käwisin,
Waikk' ois wierus werta täynnä,
Wiel' mä kaulan kaappajaisin,
Waikk' ois karhu kaulan päällä,
15 Wiel' mä kättä käppäjäisin,
Waikkʾ ois käärmeʿ, kämmenpäällä,
Sekä suuta suikkajaisin,
Waikk' ois suu suden weressä.

25. Olutta juonut.

Läksin soille soutamahan,
Ahoille ajelemahan.
Tuoll' oli metsät mettä täynnä,
Suot oliit olutta täynnä,
5 Puun juuret punaista oltta,
Ahot täynnä astioita,
Kannon juuret kannuloita.
Ostin kannun, ostin toisen,
Kohta kolmatta rupesin,
10 Join itseni juowuksihin,
Join mie itse', juotin muita.
Rupesi nukuttamahan,
Jo nukuin makailemahan;
Nukuin nurmelle hywälle,
15 Waiwuin maalle walkoselle,
Alle kuusen kukkalatwan,
Alle haapasen wenosen.
Wei war'as hywän hewosen,
Hiirenkarwasen hewosen,
20 Sekä saarnisen satulan.
Miepä itkien kotihin,
Kallotellen kartanolle.
Iso aitassa asuupi,
Emo aitan rappusilla.
25 Iso ennätti kysyä:
"Mitäs itket poikueni?"
"Sit' itken iso suweni,
Läksin soille soutamahan j.n.e."
Iso kielsi itkemästä:
30 "Elä itke' poikueni!
Eilen meillä lehmä poiki,
Teki walkean wasikan,
Sukkajal'an suilahutti.
Tuo wiedähän Wiipurihin,
35 Tuolla saadahan satoja,
Tuhansia tungetahan.
Ostetaan oro parempi,
Taikka tamman sälkewäinen.
40 Tuo syöp' kaurat räystähältä,
Pilwestä weden wetääpi."

26. Haudalla käwijä.

Piennä petti miun emoni,
Walehteli wanhempani,
Sanoi kuuksi kuolewansa,
Kahdeksi katoawansa,
5 Ei tuo kuuksi kuollutkaana,
Kahdeks' ei kadonnutkaana,
Kuoli kuuksi päiwäksensä,
Katois kaikeksi i'äksi.
Tuli miun emon ikäwä,
10 Waikea tuli wanhemmaista,
Miull' oli kiire' kirkkosehen,
Miull' oli haudalle haluni.
Käin mä eilen kirkkosessa,
Käin mä eilen, käin mä ennen,
15 Istuin kirkon penkin päähän,
Kuuntelin emoni ääntä,
Walitusta wanhempani,
En kuullut emoni ääntä,
Walitusta wanhempani,
20 Muut kuuliit emosen äänen,
Mie en kuullut ensinkäänä.
Menin itkien takasin,
Menin emoin haudan päälle,
Istumahan, itkemähän.
25 Tuoss' mä istuin, tuoss' mä itkin,
Tuoss' mä haastelin haluni,
Tuoss' mä haastoin haudan kanssa,
Ja ritajin ristin kanssa;
Emo haudasta hawaitsi,
30 Emo ennäten kyseli:
"Mitäs itket tyttäreni,
Maanaluinen marjueni"?
Miepä wasten wastaelin:
"Sitä itken mie emoni,
35 Tuli miull' ikäwän tuska,
Halu kerta haastamista."
Emo wasten wastaeli:
"Elä säre' uksiani,
Pirotteli pienojani,
40 Ei oo' tehnyt teidän seppä,
Teidän kirwes kilkutellut,
Teidän tappara takonut;
Tään on tehnyt Luojan seppä,
Luojan kirwes kilkutellut,
45 Luojan tappara takonut."
Tulin itkien kotihin;
Iso istui pöydän päässä.
Iso ennäten kyseli:
"Mitäs itket tyttäreni,
50 Maanaluinen marjueni"?
"Sitä itken mie isoni:
Käin mie eilen kirkkosessa,
Käin mie eilen, käin mie ennen,
Istuin kirkon penkin päähän;
55 Kuuntelin emoni ääntä,
Walitusta wanhempani,
Muut kuuliit emosen äänen,
Mie en kuullut ensinkäänä."
Iso wasten wastaeli:
60 "Elä itke' tyttäreni,
Mie tuon siull' paremman äitin."
Miepä wasten wastaelin:
"Tuot sinä tukan repijän,
Hienon hiuksen hierelijän,
65 Tukat tuulelle jakaapi,
Hienot hiukset hiereleepi."

27. Eri-kodit.

Olin ennen kuin olinkin,
Olin kuin omenakukka,
Puolakukka kumpareella,
Tahi mansikka mäʾellä;
5 Olin kukkana kujassa,
Kajawana kaiwotiellä.
Kuin olin ison kotona,
Ja elin emoni luona,
Olin kuin orihewonen,
10 Tahi tamman sälkewäinen,
Käin kuin pässi päätä puien,
Lammas sorkka'a sokaten;
Iso kutsui kukkaseksi,
Emo päiwän nousemaksi,
15 Siskoni punakeräksi,
Weikkoni ween kalaksi.
Kuin menin kyläkotihin,
Läksin toisehen talohon,
Yli pellon naapurihin,
20 Yli kynnyksen kylähän,
Muutuin mustaksi si'aksi,
Takkupääksi tallukaksi;
Appi kutsui ahkioksi,
Anoppi pesinpytyksi,
25 Käly kätkyen jal'aksi,
Nato naattipantioksi.
Kyll' mä nuoille konstin tieän,
Muistan mutka'a wähäsen:
Anopen susille syötän,
30 Apen karhuilla rewitän,
Kälyn syötän käärmehille,
Naon naittelen si'oille.

28. Oli ennen onnimanni.

Oli ennen onnimanni,
Onnimannista matikka,
Matikasta maitopyörä,
Maitopyörästä pytikkä,
5 Pytikästä pöytäristi,
Pöytärististä ripukka,
Ripukasta rintakisko,
Rintakiskosta kipuna,
Kipunasta kirjanmerkki,
10 Kirjanmerkistä meteli,
Metelistä meidän herra,
Meidän herrasta hewukka,
Hewukasta heinäkelkka,
Heinäkelkasta kekäleʿ,
15 Kekäleestä kenkiraaja,
Kenkiraajasta rapukka,
Rapukasta raidanhaara,
Raidanhaarasta hawukka,
Hawukasta hangonwarsi,
20 Hangonwarresta watikka,
Watikasta wallesmanni,
Wallesmannista matikka,
Matikasta maitopyörä,
Maitopyörästä pytikkä,
25 Pytikästä j.n.e. (aina ympäri).

Johdatus Runon tekoon.

[Pyydämme lukijoitamme ei paheksimaan, että laulut tähän kirjaan owat tulleet ensimäisiksi. Eihän tuosta kuitenkaan wahinkoa liene.]

Al'uksi tarwitsee meidän muutamista syistä puhua' wähän puoltamiseksi. runolaulusta, ehkä se, niinkuin tämän kaiken lu'ettua täydellisesti nä'ette, on parahia maallisia Jumalan lahjojamme. Onpa se enemminkin kuin ainoastansa maallinen lahja, ja on se Suomalaisien erinomainen etu, josta taidammekin ylpeytyä' ja iloita'.

Puhtahin ilo ja ihanuus on Jumala, sitä wastoin saastaisin ilkeys on piru. Kaikkea puhdasta iloa ja ihanuutta olemme wel'olliset etsimään ja mielen sekä ruumiin wahwistukseksi ja wirkistykseksi kiitollisesti nauttimaan eikä suinkaan ylenkatsomaan; mutta saastaisuutta ja ilkeyttä olemme aina wel'olliset wälttämään. Kristin usko ja ewangelium owat meille paraaksi iloksi ja autuudeksi setä täällä että tulewaisuudessa. Mutta mikä on autuus? Ei muu kuin korkein ilo Jumalassa. Hän wiatointa iloa rakastaakin.

Ei Jumala oleʿ turhaan säätänyt ilon ja ihanuuden kaikessa luonnossa elostelemaan. Hän rakastaa kuwastellaksensa lukemattomina iloina ja ihanuuksina käsialoissansa: taiwaan koreudessa, lintujen wiserryksissä, ketojen komeassa kukkapu'ussa, penikkojen ja kissan poikienkin iloisessa leikittelemisesaä ja lukemattomissa muissa. Ihmiselle Hän on antanut taidon pukea' äänensä säweliin (nuotteihin), ja ajatuksensa lauluun, paitsi kaikkia muita huwituksia. Näin on Luojan säätämää lempeä jär'estys kaikille hywäksi.

Kuitenkin löytyy ihmisiä, hywiäkin kristittyjä wielä olewinansa, jotka katsoowat ihmisien wi'atointakin iloa ja huwitusta karsain silmin, ehkä näin wasten Luojan säätämistä sotiessansa eiwät oleʿ luonnollisesti paljon missäkään woittaneet, muuta kuin joidenkuiden yksinkertaisimpien se'assa. Muiden luotujen iloitsemiseen ja ihantelemiseen ei kuitenkaan heidän paheksimisensa pystyʿ; ja waatiihan ihmistäkin sama luonto ilolle, kuin muitakin luotuja, ja hän siinä siis rikkoo wähän kuin ne muutkin luodut.

Kuta ankarammat sellaiset heräntäis-mieliset ihmiset owat, sitä wähemmin suwaitseewat kirjojakin, jotka joinkin owat maalliseksi huwitukseksi ja hyödytykseksi, eiwätkä ajatteleʿ, kuin paljon itsessä pyhässä Raamatussa on sellaista. Raamattu opettaa meitä lempimään kaikkea maallistakin hywää, ja onhan esim. Moseksen la'issa koko joukko neuwoja maalliseksi hyödyksi. Historiallistakin on Raamatussa kokonaiset kirjat. Kertoipa Wapahtajakin itse kaikellaisia opettawia kertomuksia ja satuja kansalle. Kuitenkin löytyy sellaisia wähämielisiä, joiden mielestä esim. Kultalan historia, Harjulan onnettomuus ja monta muutakin kirjaa owat kelwottomat. Sanoowat: "näiss' ei nä'yʿ olewan Jesuksen nimeäkään." Woisimme wannoaʿ, että, jos tiettämättänsä ja tuntemattansa nä'yttäisimme sellaisille montakin paikkaa Raamatusta eris leikattuna ja miksi muuksi kirjaksi nimitettynä, niin kylläpä heittäisiwät ne luontansa, niinkuin turhat, kunnottomat ja syntiset lorut muinoinkin. Sellaisetpa ne owatkin olewinansa aika waanhurskaita kristittyjä!

Kansan runo-laulutkin, painetut sekä painamattomat katsotaan luonnollisesti ylen sellaisilta ihmisiltä. Ne kutsutaan niiltä kaikki waan "tyhjiksi loruiksi" ja "renkutuksiksi", jos olisiwat waikka kuinka kaukana kelwottomuudesta. Olisipa niiden mieliksi, jos koko runolaulua ei löytyisikään, eikä muitakaan lauluja paitsi hengellisiä. Woi kurjamielisyyttä! Jos kansan lauluja ennen ei olisi ollut, niin ei olisi meillä Jumalisiakaan wirsiä sanaakaan, sillä eihän sitte olisi olut laulusta tietoakaan ja kuinkas silloin Jumalisetkaan wirret olisiwat tulleet tehdyiksi; mutta kuin laulutaito oli maailmassa, niin woitiin sitte sen awuin tehdäʿ Jumalisiakin lauluja ja wirsiä, joiden tähden meidän juuri tulee Jumalata kiittääʿ, että meille on annettu laulutaito, emmekä siis suinkaan taidaʿ halweksiaʿ sitä taitoa, joka meille niin tarpeellinen on ollut. Niin olemme tulleet saamaan Wirsikirjammekin.

Kirja nimeltä Ilolaulu Jesuksesta on runolaulua ja aiwan kaunis kirja. Tarwitsisi waan kohennuksia tulewissa painoissa, niin saisimme siitä ylen kauniin runon rakennuksensakin puolesta. Tiettäwästi tarwitsi sen tekijän ensin oppiaʿ paljon kansan lauluja, ennen kuin itse tottui runoja tekemään. Samaan tarwittiin al'ussa kaikilta muiltakin, ennen kuin taisiwat kullakin laulutawalla tehdä' Jumalan wirsiä. Jos se joka tahtoisi wenettä tehdäʿ, katsoisi ylen kirween, sana ja weitsen käyttämisen, saisiko hän mitä aikaan ja pidettäisikö häntä wiisaana? Ei suinkaan; ja samoin kuin kirwestä, sahaa ja weistä on tarwis wenettä tehtäessä, niin samoin tarwitaan kansan laulutkin tarkoin kerätyksi, että niitä lukeissa runoille totuttua Jumalisiakin lauluja ruwettaisiin enemmin tekemään. Mutta niin kuin kirweesta, sahasta ja weitsestä on moninkertainen muukin hyöty paitsi weneen tekeminen, niin kansan lauluistakin. Ne miellyttääwät, huwittaawat ja ilahduttaawat mieltä, wälistä taas liikuttaawat sywältäkin sydäntä. Niistä tottuu ajatus kayniimpaan ja jär'ellisempään juoksuun, usein niinkin etäälle, että itse woipi ruwetaʿ kaunistamaan ajatuksiansa runopukuun, joka jo on suuri woitto ihmisen mielelle. Niistä saadaan tietääʿ, kulla lailla Suomalainen kaunistaa ajatuksensa omin mielin tekemässänsä laulussa. Kuina hän rakastaa juoksuttaa' ajatustansa; kuinka se näkyy wanhoissa ja nykyisissä kansan lauluissa kunkin aj'an ja tilan erinäisten waatimuksien jälkeen muodistuneeksi. Monenlaisia historiallisia ja muinois-aikuisia tietoja saadaan niistä ja monta muuta, jota oppineemmat helposti käsittääwät, mutta talonpoj'alle on waikeampi ymmärrettäwästi selittää'. Joku wi'atoin ajatus paljaaltansa ei suinkaan katsota' ylen heräntäisiltäkään, mutta sama ajatus kaunistettuna runopukuun, se jo muka on synti. Toisin owat kuitenkin Jumalan tuomiot, kuin sellaisien ihmisten.

Olemme aina hawainneet niissä paikoin enemmin laulettawan kelwottomia ja ruokottomia runoja ja lauluja, joissa kauniita ja siweitä wähemmin löytyy. Onkin se aiwan luonnollista. Ihmisen mieli ei missään rakastaʿ aiwan lauluttomana ollaʿ. Jos siis hywiä ja mieluisia lauluja ei oleʿ käsillä, niin pakottuu mieli enemmin puuttumaan niihin käsillä olewiin huonompiin lauluihin. Sentähden on aiwan tarpeellinen saadaʿ hywiä kansan lauluja kirjojenkin kautta lewitetyiksi, että parempuus niissäkin tulisi enemmin käsille ja ansaitun arwonsa saamaan, ja kunnottomuus tulisi tarpeettomaksi ja heitetyksi ylenkatseehensa; sanalla sanoen: hywä pitää niissäkin saataman edistetyksi ja pahuus poistetuksi, jota jokainen olemme wel'olliset woimiamme myöten pyytämään. On niitä hywissäkin laulupaikoissa kunnottomia lauluja, mutta on toki hywiäkin niille waraksi, jotka niitä mielisteleewät. Huonoissa laulupaikoissa tämä wara puuttuu, ja sepä se pahan tekeekin.

Kalewalan ja Kantelettaren kirjat antaawat kyllä laulamista ja lukemista, mutta suurina kirjoina ja siis kalliimmassa, ehkä kanteletar nyt kyllä entisestänsä puoleksi alennetussa hinnassa, owat ne waikeasti lewenneet kansan käsiin. Tätä auttaaksemme olemme keräyksistämme tässä pienemmässä kirjassa antaneet walitun joukon kansan runoja ja ynnä Johdatuksen Runon Tekoon, että jokainen, joka tuntee itsellänsä olewan kutsumuksen ja luonnollisen taipumuksen runolaulun tekoon, mahtaisi yläwämmälle edistääʿ ja oikein käyttää' tämän kauniin lahjansa.

Kantelettaren alkulauseessa ja'etaan kansan runot wiiteen osaan: kertomus- ja loihtu-runot, laulu-runot, wirsi- ja osotelma-runot. Ne kahta edellistä laatua runot owat enimmiten mieswä'en tekemiä, mutta ne kolme jälkimäistä laatua ne owat suurimmaksi osaksi naiswä'en, erinomattain tyttöjen tekemiä, joita yleiseen on paljoa, enemmin kuin mieswä'en tekemiä runoja, ja woittaawat niitä laadussansa aiwan paljon sulomielisillä ja kaikin puolin etusammilla sisällyksillänsä. Muissa kielissä owat sitä wastaan naispuolet wähemmällä woitolla laulussa kuin mieswäki. Saatamme siis toiwottaakkin onnea Suomen neitisille wallaswä'estäkin, että enemmin suomistuttuanne taidatte ruwetaʿ tekemään kotimaallemme paljoa enemmin kunniata tekemillänne suloisilla runolauluilla, kuin suomistuwat herrasmiehet. Siihen teidän olisikin wel'ollisuutenne pyrkiäʿ.

Neitinen, eikös se oleʿ kaunis sana kuullaʿ ja melkein yhtä ääntä kuin muissa kielissä niedlich, nätt. Ainakin on se etusampi kuin nuo tympeät Mamseli, Ryökinä. Näin suloisena ja lempeänä itsellennekin kuullaʿ tahtoisi kotimainen äidinkielemme Ruotsin kielen siaan tullaʿ wähitellen nyt jo anastamaan ääntelemistänne kuuluaksensa sitä suloisemmalta. Tähän kieleenhän teitä silläkin miellytellään että ko'etaan todistaaʿ tulewanne woittamaan kaikki miespuolet totisessa runollisessa kukoistuksessa; todella ei wähä etu.

Kyllä on kielen niin kuin työkalunkin kanssa laita; kuta suuremmassa täydellisyydessä ja toimessa se on, sitä paremmin käypi sillä työ, ja että mielen työksenteleminen Suomen kielellä sen oiwallisuuden tähden käypi tosiansakin paremmin ja onnellisemmasti kuin muilla luonnolta wähemmin warustetuilla kielillä, sen todistaawat Suomen kansan mielen tuotteet: ne jo maailman mainiot laulut Kalewalassa ja Kantelettaressa, paljot ja osaawasti tehdyt Sananlaskut, Arwautukset j.m.m. Että sitä wastaan uudempia suomalaisia kirjallisia te'oksia, jotka samaa todistaisiwat, ei löydyʿ, siihen on omat syynsä. Kirjaelioiden tawallinen ajatus- ja puhekieli on Ruotsia. Muuakalaisilla, kielillä saawat he suullisesti sekä kirjallisesti pi'an kaiken, oppinsa ja walistuksensa. Näin owat kaikessa muukalaiselta mieleltä piiritetyt. Onkos sitte ihmeʿ, jos oma suomalainen mieli niin wähästä waarista ja harjoituksesta jääpi laimiin.

Monet oppineet woiwatkin kyllä työskennelläʿ aiwan yhtä helposti useammallakin kielellä wuorotellen, mutta nämät oppineilta tawallisesti käytetyt kielet owat itsetkin melkein yhden arwoiset, niin etteiwät warsin erinomaista eroitusta waikuttaaʿ woikkaan. Suomen kielellä sitä wastaan on suuria etuja ja omituinen luonto, niin että sen juuri pitäisikin paraiten osoittaman, tokko erinäiset kielet ajateltaessa käytettyinä waikuttaawat mielen työksentelemiseen erilailla ja millä lailla. Soweliaammalta on meistä kyllä tuntunut Suomen kieli kirjallista työksentelemisissämme kuin Ruotsin kieli, ehkä kyllä olemme wierantuneet pois Suomen kielellä tawallisesti ajattelemasta. Samaa olemme kuulleet muutamien muidenkin wakuuttawan. Luulisi toki mielen kirjallissakin töissä siinä kielessä herkemmin juoksewan, johon miltei aina niin walweilla kuin unissakin on totuttu; mutta niin ei oleʿ.

Syy tähän on se, että Ruotsin kieli, niin kuin muutkin, wanhemmat oppineiden kielet, on kirjalla saanut kielen tawallisesta, luonnollisesta ajatuksen juoksusta wähän er'enneen, jähmistyneen muodon. Ruotsin kirjakielen muodistumisen aj'alla osattiin wielä lii'an wähän tähystyäʿ kielen, omaluontoiseen mielenjuoksuun, mutta enemmin pidettiin Latinaa, Ranskaa ja Saksaa tarpeellisina esikuwina, joihin waiwuttiinkin niin, että nyt ei woidatkaan päästäʿ rahwaan yleiseen omaluontoiseen kieleen. On, jo saatu siiitä er'ennyt ja kirjakieltä lisentynyt herrasmurrekkin. Mahtaa kyllä Ruotsin kielen welttosääntönen ja wajanainen kielirakennus tehdäʿ luonnollisen ajatuksenkin weltommaksi, jonkatähden lieneekin olut suurempi tarwiskin, pannaʿ sen kirjakieltä jäykempiin siteihin.

Suomen kirjakieltä sitä wastaan perustetaan selwästänsä aiwan omalle perustuksellensa eikä muukalaisuuksia siihen suwaitaʿ. Suomen kielen paljon täydellisempi ja lujasääntönen kielirakennus on saattanut ajatuksenkin luonnolisessa ja wapaassa juoksussansa aina helpommasti pysymään wakawassa jär'estyksessä ja senkautta tehnyt sen luotettawammaksi. Ei siis olekkaan niin ihmettä, jos Suomen kieltä Ruotsin kielen suhteen on helpompi kirjalla käyttääʿ, taikka että se wähintäkin tuntuu helpommalta, kuin luulisi siitä suhteesta, että Ruotsin kieleen on enemmin totuttu kuin Suomen kieleen.

Aiwan tarpeellista on siis saadaʿ nousewa ja tulewa polwi herras-su'usta käyttämään omaa Suomen kieltämme tawallisena ajatus- ja puhe'kielenä. Ilahduttawa ja ylen kiitettäwä on, että wallaswäki etenkin Wiipurissa on lapsillensa pienestä alkaen jo ruwennut opettamaan paljasta Suomen kieltä puhumaan. Sillä lailla sitä pitäisi kaiken Suomen herraswä'en ruwetaʿ tekemään lapsillensa. Ymmärrykseksi kutsutaan se taito, että ihminen ajattelee. Mainitsimme ajattelemisen käywän Suomen kielellä paremmin kuin muilla; siis tekee Suomen kielen käyttäminen lapsien ymmärryksenkin teräwämmäksi kuin muut kielet. Sitä kukaan kieltäneʿ mielen ja ymmärryksen paljon sellaiseksi tuleman, kuin se lapsessa herätetään ja pohjustetaan.

Muutamat pyytääwät lapsiansa jo ensi al'usta oppimaan monta kieltä, kolme, neljäkin yhtaikaa, mutta lieneeköhän tuosta mielen wapaalle muodistumiselle etua. Olemme tulleet tietämään, että sellaiset lapset neljän jos ei useammankin wuoden wanhana wieläkään eiwät saaʿ yhdelläkään kielellä ajatuksiansa ja sanojansa oikein selwällä kunnolla kokoon. Waikeammalta tuntuu Ruotsin, kielen, yksinänsäkin oppiminen lapsille, kuin Suomen kielen, sillä kuin Ruotsin kieltä oppineet lapset wielä eiwät aina ymmärräʿ oikein käyttää sanoja en ja ett sekä monta säännöttömyyttä, niin Suomen kieltä oppineelta se juoksee aiwan rentonansa. Jokainen ymmärtänee sen olewan woitoksi, että lapsen ymmärrys aikaisin pääsee hywälle jal'alle, taikka että ajatuswoima wakautuu yhdellä ja kunnollisella kielellä, jonka perästä se wasta on tointunut lujempaan työhön ja oppimiseen.

Mitä olemme nyt puhuneet, ei kyllä nä'yʿ kuuluwan runollisiin asioihin, mutta seuraawien mietteiden tähden olemme täydellisyyden wuoksi puhelleet wähän laajemmaltakin. Kaikki kansat, jotka enemmin omituisella walistuksella omat ker'enneet alkaaʿ, owat tulleet siihen herätetyiksi lauluiltansa, ei kieleltä yksinänsä. Se oli siis laulu, joka huiskutteli kansatkin lapsuudestansa miehistymään. Tyhjän wuoksi ei Jumala suinkaan antanut laulun syntyäʿ, kuin ilman laulutta kukaties kaikki kansat wielä olisiwat raakalaisien tilassa. Wasta sitte, kuin mieli näki ajattelemansa laululla kaunistettuna, kääntyi se sitä ihaelemaan ja ihmettelemään sekä enemmin ja enemmin holhomaan ja käyttämään. — Grekalaiset oliat Orpheuksen, Homeiron j. m. s. aikoina sellaisessa miehistymisen tilassa; samoin Suomalaisetkin Kalawalan syntymäaikoina.

Kuin Kansojen, niin on lapsienkin kanssa laita. Laulut kohottaawat heidänkin mielensä paljoa paremmin wirkkumaan ja juuri kuin kukkimaan. Aiwan hywä olisi siis, jos lapsille kielen siwussa opetettaisiin kauniita ja sopiwia kansan runolauluja, laulelemaan; [Arwauksetkin tekeewät lapsien ymmärrykselle hywää. Katsoʿ: "Suomi 1841" ja "Suomen Kansan Arwoituksien" esipuheessa.] kaikki yhtä wapaasti ja luonnollisesti kuin se rahwaan lapsien seassa tapahtuu. Siihenpä juuri onkin lapsien Suomen kielen oppiminen wälttämätöin, mutta wasta laulajen kautta tuleekin tämä oppiminen kauniille kukalle ja tuottaa sitä ihanampia wiljoja. Tämän kaiken suurta etua emme tarinneʿ tässä ruwetaʿ lu'ettelemaan. Sen sanomme waan, että ainoastansa sillä lailla tulewat mielet lapsien päissä warsinaisiksi puhtaiksi suomalaisiksi. Mutta tähänpä oikeastansa tarwitaan perisuomalaisia kouluja ja paljon uusia kirjoja Suomen kielelle, jos wastempanakin elämässä tätä suomalaista mieltä kirjallisillakin harjoituksilla pyydetään pidättääʿ wireillä. Al'uksi on jo kyllä sekä suomalaisia kouluja että tarpeellisia kirjojakin, ja hywä toiwo on, sellaisenkin aj'an kohta tulewan, jona molempia löytyy enemmin tarpeen mukaan kuin nyt, ja jolloin wasta nähdään, millaisia perisuomalaiset mielentuotteet kirjallisissa ja tietoudellisissa asioissa tuleewat olemaan. [Tästä eteen päin on enin osa otettu 1847 Suomettaren 11, 13, ja 14 lehdestä, kuitenkin parannettuna ja lisättynä.]

Kalewalan ja Kantelettaren laulujen arwo on sekä koti- että ulkomaalla tunnettu ja ylistetty paraiden laulute'oksien werroille. Kyllä luulisi siis niiden olewan paraiden oppineiden ja wiisaimpien miehien tekemiä, mutta kaikille on tietty, että eiwät oleʿ sen parempien kuin aiwan talonpoikien tekemiä jok' ainoa; wieläpä paraat eli Kalewalan runot ja osaksi Kantelettaren sellaisilla aj'oilla tehtyjä, joilla Suomalaiset oliwat wailla pi'an sanoen kaikkea, mitä nyt opiksi arwataan, koska eiwät wielä tietäneet Kristinuskosta eikä nykyisestä kirjalu'usta mitään. Kuitenkin oli heillä silloin neroa niin teräwää, että pukiwat ajatuksensa, satunsa, wiisautensa, ylipäin kaiken nerokkaan tietonsa niin somasti ja osaawasti sanoihin, että nytkin maailman kuuluisimmat ja oppineimmat miehet niitä ihmettelewät. Tuskin woiwat ymmärtääʿ, kuinka ne näkyjänsä niin saamattomat Suomalaiset owat woineet niin ihmeellisesti elehdyttääʿ mielensä ja ajatuksensa juoksun täällä kurjassa pohjaisessa, jotan waan muutamien lämpimien maiden, niinkuin Italian, Grekan ja Indian paraassa rikkaudessa elostelewa luonto ja monin puuhin wirkkuwa ihmisyys jonku teräwimmän mielen on elehdyttänyt.

Professor Palmblad sanoo kirjassansa, "Greksisk fornkunskap" ensimäisen osan 103 siwulla wanhimmista ja kuuluisimmista Grekalaisista lauluista seuraawalla tawalla: "Niin suurien te'oksien kuin Iliadin ja Odysseian muistissa säilyttäminen on ainakin puoleksi ihmeʿ, sanottakoon mitä hywänsä. Kuinka on se mahdollista, että senmukoma joukko lauluja kirjan awutta olisi woinut pysytteleidäʿ niin monta sataa wuotta." Tässä on puheʿ wähintäkin puolta lyhyemmästä aja'sta, kuin Kalewalan runot owat Suomalaisten muistissa tulleet säilytetyiksi. Olisi siis syytä, lukeaʿ sitä paljoa suuremmaksi ihmeeksi, kuin mainittujen Grekalaisien laulujen muistissa säilyttämistä. Paljon epäelemme, jos tynkääkään Iliadista ja Odysseiasta olisi jäl'ille, jos yhtä kau'an kuin Kalewalan runo olisiwat tarwinneet muistilta säilytettääʿ. Tämäkin todistaa Suomalaisen mielen wakawuutta.

Nämät rahwaan muistiin niin lujaan rakastuneet runot syntyiwät, niinkuin jo wirkoimme, sillä aj'alla, jolloin Suomalaiset wielä oliwat paljoa alemmalla opin portaalla, kuin nyt owat ja kuin ennen Grekalaisetkin oliwat Iliadin ja Odyseian synty-aikoina. Mutta jos Suomalaiset nyt owat saaneet enemmin oppia ja wiisautta, kuin Kalewalan tekemä-aj'oilla, niin miksi eiwät enään te'ekkään sellaisia runoja kaikella tiedollansa ja taidollansa? Syynä tähän erilaisuuteen on se, että Suomalaiset ennen kuin tuliwat wieraan wallan alle, jolle aj'alle Kalewalan synty tietttäwästi on asetettawa, oliwat itseʿpäällänsä; itseʿ oli silloin heidän kaikkensa, paraansa, rakastettunsa ja kunniassa pidettynsä. Itsiänsä ja itsillensä eliwät ja antautuiwat silloin tukkunansa. Runot oliwat silloin yläwintä ja kauniinta heidän mielellänsä, koko uskonoppinsa oli runopu'ussa; sentähden käänsiwätkin runoihin paraan mieliwoimansa. Täysimmällänsä oli silloin totuus sanoissa:

"Luonto laulajan tekeepi,
Itse into ilmoittaapi,
Mitä lauluhun latoopi,
Wierettääpi wirtehensä."

Luonnon sylissä huoletta ja wapaina lewätessänsä tuliwat he sen erinomaisiksi tuttawiksi, jonka tähden laulu-into sai heissä wapaasti wallitaʿ. Tämän on hawainnut Tohtor Lönnrotkin, ja Kantelettaren alkulauseessa sanoo hän: "kansan runoissa luonnon woittawan." Mainio prosessor Grimm samoin ylistelee Kalewalassa "luontoa kuwaelewaa mieltä," jonka wertaista sanoo pi'an ei muu'alla löytywän kuin Indian wanhoissa lauluissa.

Laulut silloin tuliwat juuri kuin itsistänsä, taikka niinkuin Tohtor Lönnrot sanoo: "kansan runoja ei juuri saatakkaan tehdyiksi sanoaʿ. Niitä ei tehdäʿ, waan ne tekeytywät itsestänsä, syntyywät, kaswaawat ja muodostuuwat semmoisiksi ilman erityisettä tekijän huoletta. Se maa, joka niitä kaswattaa, on itse mieli ja ajatus, ne siemenet, joista sikiääwät, owat kaikkinaiset mielen waikutukset."

"Sinneʿ laulaja meneepi,
Kunneʿ wirsi wiittaapi"

woiwat silloin Suomalaiset täydellä todella sanoaʿ, sillä silloin ei mikään estänyt laulua heidän mieltänsä wapaasti intouttamasta ja ohjaamasta.

Mutta kuin tuliwat Suomalaiset wieraan wallan alle, niin painahtui mielikin ja hajosi wieraisiin ja äkkinäisiin asioihin. Nyt eiwät enään olleet itsiensä, waan toisien. Kaikki oma halwastui. Into enään ei woinut huoletta leimutaʿ; ainoastansa huolilla oli nyt estämätöin ja sitä suurempi walta. Nyt siis oikein taisikin laulaaʿ:

"Kyllä huoli wirttä tuopi,
Murheʿ wirttä muistuttaapi,
Kaiho kantaapi sanoja,
Miel'alanen arweloa."

Tähän wieraswallan aikaan kuuluwia owat enimmät wirret Kantelettaressa, erinomattain 1:sessä ja 2:sessa osassa.

Nytpä on jo Suomi pääsnyt pois Ruotsin wallasta ja aina elosammasti warmistuen wapautaiksen ehtimiseen lii'asta ruotsalaisuudesta. Puhtaana ja wereksin woimin kohotaiksen Suomalaisuus maassamme; se on ruwennut hakemaan etuuksiansa, löytänyt niiden se'assa runo-laulumme erinomaisen mainioksi ja saattanut sen jo kunniaan maailman ihmeteltäwäksi ja itsillemme ylpeydeksi. Eräs maamiehemme sanoo kirjoituksessa: "wasta Kalewalaa lukiessani tunsinkin itseni oikein ylpeäksi, että olen Suomalainen, ja todella minua ei ilahdutaʿ, kun ei kellään muulla kansalla oleʿ niin kaunista ja yläwätä rahwaan laulua, kuin Suomalaisilla." Nyt toiwomme runolaulun armohonsa pääsneenä uudestansa rupeawan kukoistamaan ja tuloksia tuottawan, jotka wanhojenkin rinnalla eiwät häpeäʿ.

Toiwottelemisilla tässä kuitenkaan ei saadaʿ mitään aikaan, sillä ehkä mieli, miehien päissä itsestänsä kyllä on yhdenwoimainen kuin ennenkin, niin ei se kuitenkaan johdatuksetta saaʿ koskaan laulua aikaan. Kuulusta tottuu mieli runon rakennukseen ja juoksuun, mutta kuin waan kehnoja runoja taikka ei niitäkään kuullaʿ, niin "eihän tyhjästä oleʿ ottamista." Tarwitsee mielen ensin waikka millä lailla tottuaʿ runoille, tullaʿ niiden kanssa warsin tutuksi, sitte wasta woipi yritelläʿ ruwetaʿ runon te'olle.

Kuulu yksinänsä nyt on tullut kehnoksi runo-opettajaksi; tarwitaan kuitenkin oppiaʿ ja tottuaʿ, jos tahdotaan tullaʿ joinkin kelwolliseksi runoelijaksi. Kuulun apulaiseksi tarwitsee nyt tullaʿ kirjallinen neuvoja. Tohtor Lönnrot kyllä on Kalewalan esipuheessa ja ruotsiksi "Kallawedessäkin N:o 3, 1845" kirjoittanut runo-opista teräwällä älyllä, mutta monta mutkaa on wielä jäänyt kajoamatta, jotka kuitenkin owat kelwolliselle runoelijalle aiwan tarpeelliset tietääʿ.

Ensin tarwitsee meidän selittääʿ, mitä tawuiden kor'olla ja arwolla ymmärretään. Korko on sanoissa eräiden tawuiden kowempi eli korkeampi ääntäminen kuin toisien. Kaikissa sanoissa kor'otetaan ensimäinen tawu, ja enimmissä ilman sitä kolmans, wiidens, seitsemäns j.n.e. eli joka toinen tawun al'usta alkaen; toisissa kor'otetaan, paitsi ensimäistä, 4:ns, 6:ns, 8:ns j.n.e. Sanan wiimeistä tawuuta ei kuitenkaan milloinkaan kor'otetaʿ. Ensimäisellä tawuulla on aina kowempi korko ja kutsutaan pääkor'oksi; jäl'emmäisien tawuiden korko on wienompi ja kutsutaan syrjäkor'oksi; esim. sána, héwosèlla, tóttumáttomùudellánsa, mutta tóttelemáttomùudellánsa, joka äännettynä tóttelèmattòmuudèllansa olisi miltei tuntematoin. Näissä esimerkissä on 'pääkor'on ja' syrjäkor'on merkki; merkittömät tawuut owat kor'ottomat.

Arwo on tawuiden erilainen pituus. Itseʿkukin ymmärtää helposti ensimäisen tawuun pit'emmäksi sanassa waara kuin wara, ja wiimeisen pit'empi sanassa wapaa (fri) kuin wapa (spö). Samoin on sanoissa köysi, kaita, kanta, kuorma, kannas, ensimäinen tawuu pit'empi kuin sanoissa kylä, kana. Arwo tarwitaan tässä jakaaʿ kahteen osaan: pitkä ja lyhyt arwo.

Pitkä on kor'ollisen tawuun arwo, niin pian kuin lopetaiksen kerakkaalla eli äänettömällä puustawilla (konsonant) [Katso' jokaisen aapiskirjan al'ussa.], esim. saarwa, sarwi, armo, itku, kórkeàmpi, lú'etèlla, kántelemàlla j.n.e.; ja ainakin niiden tawuiden arwo, joissa on kaksi äänikästä eli äänellistä puustawia (vokal), esim. seuruu, waiwaamaan, tekeytyy, antaa j.n.e., paitsi jos wallollinen eli enimmissä maakunnissa juuri wähän taikka ei ensinkään kuuluwa i on toisena kerakkaana sanan kor'ottomissa tawuissa, esim. sanoissa waiwainen, kului, ilmoin, jotka enimmissä paikoin saatetaan ääntääʿ waiwanen, kulu, ilmon. Toisin on sanoissa: _tarpeissa, wastaillaʿ, antain j.n.e., joista i ei missään siattomaksi heitetäʿ pois ja oikeastansa onkin eri tarwuuta, joksi se runossa ainakin tekeytyy, niinkuin tarpehissa, wastaella, antaen, joten molemmat wiimeiset sanat ja niiden laiset owatkin kirjoitettawat. Sellainen sana, kuin iskein, on tawallisesti sillänsä, mutta pidetään kuitenkin kolmitawuisena, _iske-in (iskejen, iskihen), esim. silmin iskein itähän.

Lyhyt-arwoinen on jokainen kor'otoin tawuu niin pi'an kuin sillä on yksi äänikäs, taikka tuo wallollinen i toisena äänikkäänä. Samoin kor'ollinenkin tawuu, joka yhdellä äänikkäällänsä myös lopetaiksen, ja on silloin yksi- taikka korkeinta kaksi-puustawinen; esim suuremmat, jo, se, matalana, elo j.n.e.

Nyt woimme ruvetaʿ itsestä runorakennuksesta puhumaan. Runomitta perustaiksen samalle yleiselle säännölle, kuin sanojenkin, nim. että korko wuorotteleksen enimmiten joka toisella tawuulla, niinkuin; tòttumàttomuudellànsa, tóttelemáttomúudellànsa. Näidenlaisien kielemme pi'an pisimpien sanojen pituisiksi eli 8 ja 9 tawuisiksi on kielen määristä pysywä laulanto runon wärsytkin eli oikeimmin säkeet asettanut; niinkuin säkeissä:

"Waka wanha Wäinämöinen,
Tietäjä i'än ikuinen.
Ei oleʿ tässä nuorisossa.
Ei tuleʿ tuonelta kotihin",

Runolaulun mittakorko kuitenkin on aina eroitettawa sanojen kor'osta, joka sen jälkeen kuin sanat owat asetetut säkeesen, woipi ollaʿ millä säkeen tawuulla hywänsä, paitsi wiimeistä, jolle pääkorko taikka yksitawuinen sana ei koskaan woiʿ tullaʿ, jonka tähden säeʿ: lähe myötäni minun nyt on wirhellinen. Sanojen korko waltaa lu'ettaessa runoa, mutta laulettaessa mitan korko, taikka runoa lu'etaan niin, että sanojen kor'ot kor'otetaan, mutta lauletaan niin, että waan mittakor'ot kuuluwat; esim.: mieleni minun tekeepi, tulee laulaessa kuulumaan kuin olisiwat sanat: miele nimi nunte keepi. Jo tästä nähdään, että säkeet jakautuuwat neljään osaan, ja jokaisessa on 2 tawuuta, paitsi että ensimäisessä osassa toisinansa on 3 tawuuta. Seuraavissa säkeissä owat osat wiiwoilla eroitetut. Säkeessä: syötti | miehen,| juotti | miehen, tekee niintuin näkyykin jokainen sana täyden osan, mutta säkeessä: sano | lieto | Lemmin | käinen tekeewät kaksi edellistä sanaa kumpainenkin yhden ja jälkimäinen yksin 2 osaa. Säkeessä: itki | impy | en hi | wukset, tekee epmäinen sana yhden, toinen impyen ja kolmans hiwukset yhteensä 3 osaa ja edellisessä: miele|ni mi|nun te|keepi ei te'eʿ yksikään, erityinen sana täyttä osaa, waan osat saadaan murtuneina kahdesta eri sanoihin kuuluwista tawuista, niinkuin sama sä'eʿ osihinsa ja'ettuna nä'yttääʿ. Säkeessä kaataʿ ei kauhalla älyä on ensimäisessä osassa 3 tawuuta.

Edellinen tawuu itseʿkussakin säkeen osassa kutsutaan iskuksi, ja jälkmäinen laskuksi. Jos nyt missä osassa hywänsä sana loppuu iskulla ja lasku alkaa toisen sanan, niin on se osa murrettu ja sellainen sanojen liitos samassa osassa kutsutaan murroksi. Paitsi wiimeistä woimwat muut osat jokainen murtuaʿ. Edellisen: lähe myötäni minun nyt on ensimäinen ja toinen osa murrotoin, Kolmans: -ni mi-, murrettu; samoin neljäns: -nun nyt, ehkä wäärin jo edellä mainitusta syystä.

Lyhyt pääkor'ollinen tawuu ei koskaan saaʿ ollaʿ iskussa, paitsi ensimmäisessä, jossa sitä onkin waikea aina wälttääʿ, niinkuin säkeessä: sowittelin sommelolle. Sitä wastaan on säkeessä mieli ruwetaʿ runoille isku ru kankea: Samoin on säkeessä, weri seiso kuni seinä tawuu ku wirheellinen. Mitan kerko ja pääkorko owat siis lii'an paljot saamaan siaa lyhyellä tawuulla muu'alla kuin ensimäisessä iskussa. Tämä wirhi kutsutaan iskurikoksi, mutta osoitettu on, sen ensimäisessä iskussa ei olewan wi'allisen.

Pitkä, erinomattain pääkor'ollinen tawuu, ei taas ensinkään saaʿ ollaʿ laskussa, paitsi ensimäisessä. Sä'eʿ: wanhalle Wäinämöiselle, on siis aiwan wirhellinen, koska laskut Wäi ja möi owat pitkät ja ensimäinen pääkor'ollinen. Tämä wirhi kutsutaan laskurikoksi. On syrjäkor'ollinenkin pitkä tawuu laskurikkona haitaksi, niinkuin säkeessä: lapseni wakawuuteni, hienoa hipeälleni; wähemmin haittaa kor'otoin pitkä tawuu laskurikkona, niinkuin; ohoh hullu hulluuttani. Ensimäisessä osassa pidetään murto erimomaisen somana, niin että sen hywäksi laskurikkoakin siinä osassa suwaitaan. Jo päiwänä kolmantena on, ehkä laskurikkoinen, kuitenkin, parempi kuin: päiwänä jo kolmantena. Samoin: tien kunka otan etehen, somempi kuin: kunka tien otan etehen. Ensimäisessä iskussa on juuri kuin kaksinkertainen pää-korko, sanan ja säkeen, jonka tähden se kannataiksen pit'emmänkin laskunsa tasalla. — Äänteen tasapainopa se onkin perustussääntö koko runomitalle.

Hawaitsemme nyt sellaisen sanojen, kuin kantelemalla, toimittawainen, ei sopiwan runoon pannakkaan, ja tuskin löytyykään sellaisia rahwaan runoissa, sillä sowitettakoon niitä kuin hywänsä runosäkeesen, niin aina syntyy laskurikko. Tämä sopimattomuus tulee siitä, kuin sekä ensimäinen tulee siitä, kuin sekä ensimäinen että neljäns tawuu owat pitkät ja kor'olliset. Ei niitä sowiʿ pannaʿ alkuunkaan, niin että sä'eʿ tulisi 9 tawuiseksi, sillä säkeen ensimäinen osa waatii kolmitawuisena aina kaksi sanaa, murrettomina nekin. Edellä osoitettujen laiset sanat eiwät kuitenkaan koskaan haittaaʿ runon te'ossa, sillä ne woiwat aina silloin tehtääʿ toisenlaisiksi, jos konsa sattuiwatkin käsiin.

Tohtor Lönnrot: on sel'ittänyt runomitan perustuwan sanojen arwolle (qvantitet). Me, pääasiaa kuitenkin muuttamatta, olemme katsoneet soweliaammaksi kielen luontoon, kutsuaʿ mitan perustusta mittakorʿoksi. Sillä pääsemme myös sanomasta syrjäkor'ollisen taikka kor'ottoman lyhyen tawuun käytettäwän pitkänä iskussa, joka oikeastansa ei tapahduʿ, paitsi mitä joissa kuissa säwelissä (eli nuotissa) yksi, harwoin (esim. 13 runonuotti Kantelettaressa) useampi isku tulee laskuansa pit'emmältä laulettawaksi, mutta joka ei kuitenkaan yhteisiin sääntöihin kuuluʿ, senkun säweleen sattumoiltansa luonnistumiseen. Pitkälyhyistä (trocheer) suomalaisessa runossa, meidän mielestämme ei siis tarwitseʿ pitääʿ mitään puhetta.

Alkumyötäisyys eli sointo (alliteration) waatii aina ensimäisen tawuun taikka sen alkupuolen wähintäkin kahdessa sanassa kussakin säkeessä yhdenlaisiksi. Jos kerakas alkaa soiwat sanat, niin sen pitää niissä aina olewan saman, mutta äänikäs suwaitsee wälistä enemmin wapautta, niin että jos toisen alkutawuussa on a, niin toisen woipi myös ollaʿ e, ä taikka o; jos toisessa e, niin toisessa myös a, i taikka ä; jos toisessa o, niin toisessa myös a, taikka ö; toisessa n, niin toisessa myös o taikka y; jos toisessa y, niin toisessa myös i, u taikka ö ja takaperin. Säkeessä: wiel' on muitaki sanoja, ei ole yhtään sointoa; säkeessä: jo tuonen wilusta wirret, on molemmissa wiimeisissä sanoissa sointo säännöllinen; wi ja wi; myöskin säkeessä: ne wirret kerälle käärin, mutta säkeessä: kirweswartta wuollessansa eiwät soiʿwa ja wu hywästi, sillä äänikkäät a ja u eiwät edellisen osoituksen jälkeen soiʿ yhteen. Tässä on siis sointorikko. Soiwat sanat owat aina, jos mahdollista, asetettawat perättäin, jonka tähden sanat usein pannaan takaperin, niinkuin säkeessä: ukset kulta kuumoittawat, joka pitäisi oleman suorassa puheessa: kultaukset kuumoittawat. Samoin: päätä kassa katsomahan, kylän haukkuisi harakat, teräksinen seiwäs temmoʿ, jotka muutoin olisiwat: kassa- (letti) päätä katsomahan, haukkuisi kylän harakat; teräksinen seiwäs temmoʿ, mutta sointo näin olisi, huonompi. Näin takaperin paneminen kutsutaan takaheitoksi, jota wasten fointorikkoja niinkuin muitakin wikoja löytyy siellä täällä Kalewalassa sekä Kantelettaressa. Eiwätpä ne kuitenkaan aina oleʿ wikoja, sillä sanojen juoksu ja sopu usein ei takaheittoa siedäʿ, esim. tullaʿ maille tuttawille ei sowiʿ sanottaaʿ: tullaʿ tuttawille maille, sillä runo tahtoo pit'emmän sanan mieluisemmin säkeen loppuun.

Säkeet pitää aina oleman kaksittain ja tarkoin wastaaman toisensa. Niitä kutsutaan kertosäkeiksi. Niissä pitää sanat ja sanojen siat oleman niin paljon kuin mahdollista wastaawiensa mukaiset. [Hywiä kertosäkeitä om waikea kääntääʿ muille kielille, kuin ei yhä saaʿ yhtä merkitsewiä (synonyma) sanoja. Kuningas Dawid ja muut Wanhan Testamentin laulajat käyttäämät myöskin kertosäkeitä.] Niin on Kalewalan 1:ssessä runossa säkeissä:

"Laulan suulta laihemmalta;
Metoselta wierettelen,
Kuulun iltani kuluksi,
Wähän päiwän päätteheksi;"

jo kolme paikkaa, jotka jos muuttaisimme, niin kuuluisiwat:

Laulan suulta laihemmalta,
Wieretän wetosemmalta,
Kulun iltani kuluksi,
Wähän päiwän wietteheksi, —
(Toisinto).

Sanat "laihemmalta" ja "wetosemmalta", "kulun" (joka tässä merkitsee wähäarwoisen) ja "wähän" "kuluksi"? (tässä merkitsewä yhtä kuin) "wietteheksi" owat näin paremmin toisiensa mukaiset. Woitoksi on myös toiseen säkeesen tullut murto, mutta siihenpä tulee laskurisko tawuussa sem, joka ehkä lieneekin syynä siihen, etteiwät laulajat itset oleʿ tätä paikkaa näin käyttäneet. Wiimeisessä säkeessä huononee myöskin sointo. — Säkeissä:

"Kulki kuusissa hakona,
Petäjäissä pehkiönä,"

olisi wiimeinen sana parempi pölkyn päänä (toisinto), joka merkitsisi mukaisemmin yhtä kuin myös hakona (merkitsee maatunutta ja wettynyttä puuta, ei hawua (barr), niin kuin Länsi-Suomessa.) Sointo, ehkä muuttunut, ei oleʿ kuitenkaan tullut wi'alliseksi (katsoʿ sen selitys).

Koska kertosäkeiden sanat owat toisensa wastaawia merkityksen puolesta (synonyma), niin on usein esisä'eʿ sen siwullisena, niinkuin säkeissä:

"Pannos nyt käsi kätehen,
Haka toisehen hakahan,"

jossa ei toista ymmärrettäisi ilman ensimäisettä, mutta kyllä ensimäinen ilman toisetta. Muutenkin pitää esisäkeen aina oleman täydellisen lauseen. Siis ei niinkuin säkeet:

"Osmotar oluehensa,
Kapo pisti kaljahansa,"

jota owat pannut wäärin päin taikka jälkisä'eʿ ensimäiseksi.

Woiwat kertosäkeet monella muullakin tawalla wastataʿ toisiansa, niinkuin Kalewalan 1:sessa runossa säkeessä 257 säkeesen 267, ja säkeestä 302 loppuun astiʿ. Käytetään samassakin säkeessä kertoja, niinkuin on:

"Hepo juoksi, matka joutu,
Koti jääpi, tie lyheni," ja myös:
"Suoppa luoja, luoʿ Jumala," j.n.e.

Edellisen kertosäkeen loppusanat kerrotaan usein somuudeksi toisen säkeen al'ussa niinkuin:

"Seisotaksen kuulemahan,
Kuulemahan, katsomahan;" taikka
"Teki liiton kuun keralla,
Kuun keralla, päiwän kanssa."

Harwemmin kerrotaan sanoja muulla tawalla, niinkuin:

"Missä silloin rauta piili,
Missä piili, kussa säilyi," taikka:
"Kuulin ennen eukon wanhan,
Walittawan wanhan eukon;"

jonka esisäkeessä sointi waatii takaheittoa.

Loppuaʿ woipi laulu taikka sen osa kerrottomallakin säkeellä, usein aiwan somastikin. Murtoja pidetään erinomaisen somina, niin että hywissä runoissa, niinkuin Kalewalassa ja Kantelettaressa suurempi osa säkeistä tawataan murrettuina, mutta kuitenkin somina, jos edellinen kertosä'eʿ on murrotoin ja toisen wiimeinen sana murrettu.

Rakennuksensa puolesta täydellisin runo ja ihmeen sopiwa johdattamaan lapsesta alkaen runojär'elle on Kantelettaren 1 osan runo 234: Oli ennen onnimanni, joka onkin jo painettu al'ummalla, ja jossa waan yhtä iskurikkoa parantaaksemme, kaksi sä'että pois jättäen, panimme säkeiden:

"Ripukasta rintasolki,
Rintasol'esta sopukka,
Sopukasta Suomen kirkko,
Suomen kirkosta kipinä,"

siaan wähän parempia sanoja. Itä-Suomessa murteen jälkeen lukemalla: Rinta soljesta päästään siitäkin wirheestä.

Tämä laulu olisi opittawa kaikilta lapsilta maassamme. Onki se enemmin kuin mikään muu lewennyt ympäri, mutta mahtanee toki joitakuinta paikkoja löytyäʿ jonneʿ se ei wielä oleʿ tullut, mutta ansaitsee kuitenkin tullaʿ Onni siitä on aiwan lystistiʿ laitellut juuri warsinaisen runo-rakennuksen opettajan. Kuinka suuriarwoisena runon äännöllinen rakennus yksinänsäkin pidetään, ja kuinka paljon waraa siinä on, nä'yttää selwästi tämä laulu, joka sisällyksensä puolesta kyllä on niin tyhjää, kuin ollaʿ taitaa, mutta kuitenkin on niin hywä lapsien mielestä. Tässä on paitsi ensimäisessä säkeessä, aina sointo jäl'ettäin alku ja loppu puolella. Esisä'eʿ aina murrotoin, mutta jälkisäkeen 3:s osa murrettu. Muiden kielien laulurakennuksen halpuus tekisi niissä tämän laisen laulun aiwan tyhjäksi otkuksi, mutta laulu- sekä kielirakennuksen edut owat Suomen kielessä paljoa suuremmat kuin muissa.

Erinäisempiä muistutuksia sopii wielä tehdäʿ. Sana on, taikka äänikkään jälkeen - p'on, käytetään usein waan mitan täytteeksi ilman mitään merkityksettä, niinkuin: Siit' on suonia siteli; Päältä pään on taiwosehen; söip' on uuelta lihoa. Hywät laulajat liittääwät, jos säwelʿ ei ole warsin lyhyt-ääninen, aina _on- ensimäiseen osaan, jos siinä on kaksitawuinen sana, erinomattain jos se on lyhyt-taiwuinen; niinkuin Kalewalan al'ussa: weli on kulta weikkoseni. Tällä keinoin pääseewät wenyttämästä alkusanan lyhwiä tawuita, sillä ne laulaessa wedetään molemmat iskuun. Käytetään muitakin pieniä sanoja näin liitteeksi, niinkuin -pa, esim. säkeessä _kukapa miehistä pätewi; ei, esim. säkeessä: kuulu ei ääntäwän aholla; samoin: sitte sun mieheksi sanoisin; tuleʿ nyt työsi tuntemahan.

Sanalla on eroitetaan somasti wälistä yhteen kuuuwiakin sanoja, niinkuin: ero on wiinat keitettynä; jonka mukaisesti, myös on jälkisä'eʿ: ero pantuna oluet (Ktltr, II. 90 runossa), waikka erowinat ja -ero-oluet_ oikeastansa owat yhdistyssanat. Samoin: käpy on kangas käyäksesi. Ensimäistä osaa ei tarwitsisikkaan lyhentääʿ, niinkuin; eule tässä nuorisossa; en oo narri narratta'a; jotka kyllä woiwat ollaʿ: _ei oleʿ tässä nuorisossa, ja: en ole narri narratta'a!, Tästä nähdään myös, että pääteʿ: aa, ää, alkuansa ada, ädä wieläkin wälistä käytetään kaksitawuisena. Etelä-puolella Wiipurin läänissä ja osaksi Inkerin maallakin ei käytetäkkään nuoita Sawon ja Karjalan oa ja eä, mutta yhtähywin kuuluu sikäläisienkin suussa runo kulkewan somasti kyllä, niinkuin esim. säkeissä:

Alkoi alla'a aja'a.
Sie kuuleʿ emon sana'a,

joissa a'a lu'etaan kaksitawuiseksi. Etelä-Inkerissä pistetään sellaisiin paikkoihin puustawi w wäliin, esim, _onkos kylläwä kyläwä. Se on jälkeä sellaisissa paikoin ennen olleesta d-stä, taikka että ennen on sanottu _kyllädä kylädä, joten wieläkin paikoin Aunuksessa puhutaan.

Takaheittoa käytetään muistakin syistä, kuin soinnon somennukseksi, niinkuin: kulmat kulta, päät hopia, suorin sanoin: kultatulmat, hopiapäät; nenän niemen neitosia j.n.e, mutta ensimäinen ei tulisikaan runosäkeeksi, toinen iskurikkoisekii, jos olisiwat ilman takaheittoa. — Wiallisia laskurikkoja Kalewalassa ja Kantelettaressa on aiwan wähän; ei oleʿpaljon muuta Kalewalasta, paitsi jo kirjoitettua, kuin: runo 11: sä'eʿ 370; 14; 231; 15; 76, 80; 16; 12, 125, 136; 18: 379; 25: 21; 28; 581; 31: 404; 32: 84. Näistäkin owat säkeet 125 136: terweʿ kuu, terwe kuningas, ja toitko sen, jonka käkesit, sekä Kantelettaren I, 5, sä'eʿ: kuin wiisin wyöteltänehe mielestämme niin luontewat, että sanoisimme wi'ankin osaawasti sowitettuna kaunistawan. Ne muut sitä wastaan owat kehnoja.

Säkeet, sellaiset kuin: koria kutsuttu wieras, mentyä minun metsälle tuleewat ainoastansa wäärin lu'ettuina laskurikkoisiksi, sillä ts pitää kielen yleisien sääntöjen jälkeen pehmennettämän, niinkuin enimmät kielen murteet kutkin laillansa tekeewät; esim. sanassa: kutsua taikka kuhtua, pehmennetään kuin kussakin tt ja ht t:ksi taikka h:ksi, siis: kututttu, kuhuttu; samoin mehtä, mettä pehmennettynä: mehän, metän. Samoissa tiloissa kuin ht ja tt tulee myös ts pehmennetyksi sillä keinoin että t s:n edellä äännetään kerkeästi ja niin että kuuluu waan seuraawaan ei edelliseen tawuuhun, mutta kowennettuna kuuluu kaksinkertaiselta, näin: me-tsän, met-tsä. Tässä pehmennetään siis ainoastansa t, jonka tähden woipi sanoaʿ, että se pehmennetään ja äännetään aiwan niinkuin yksinänsäkin esim. sanassa-mettä, me-tän, ainoastansa että s ynnä kuuluu jäl'essä. Helpommin seurattawaksi ja aiwan sopiwasti on runoissa puustawi z käytettäwä pehmeälle ja tz kowalle, esim.

"Koria kuzuttu wieras,
Koriampi kutzumatoin."

Parempi ja helpompi on kuitenkin lukea sellaiset paikat kukin oman murteensa mukaan, niinkuin:

"Koria kututtu (kuhuttu) wieras,
Koriampi kuttumaton (kuhtumaton)."

Tälläkin keinoin tulee laskurikko wältetyksi.

Suomen kielessä käytetään sanoja, jotka erinomatsen somasti ja kuwaelewasti jäl'itteleewät kaikenlaisia ääniä, ja woiwat siis kutsuttaaʿ äänisanoiksi (onomatopoëtiska ord). Sellaisia owat: kähäjää, wapisee, urisee, paukkaa j.n.e. Usein tapaeleewat ne muutakin, niinkuin ihmisien kaltaisuuksia j.n.e., owat kokkasanoja, esim. kuhnus, rahnus, wenkaleʿ, j.n.e. Sellaiset sanat hywin käytettyinä tekeewät runon somaksi, lystiksi ja teräwäksi, niinkuin säkeeissä:

"Astuaʿ taputteleepi,
Käyäʿ luikerrehteleepi."

Äänisanoissa tapautuu wälistä ts, joka pitää äännettämän niinkuin jo neuwottiin, ja ei eri tawuihin eri murteiden jälkeen, sillä siitä tulisivat sellaiset äänisanat warsin tärwiölle, ja tuskin tapaelisiwat jäl'iteltäwänsä ääntä, niinkuin säkeissä:

"Reki rautainen ratsasi,
Kaula patwinen patsasi" ja myös:
"Kalat liiwaksi litsotti,"

Näissä pitäisi siis oleman: razasi, pazasi, lizotti.

Äänisanat muuttaawat kerrottuina wälistä alkutawuunsa parantaaksensa sointoa, esim.

"Kirwes kilpisty kiwestä,
Kalpistihen kalliosta,"

Saman tekeemät wälistä, muutkin sanat, warsinkin kokkasanat, niinkuin säkeissä:

"Kuunteli, kunerwikossa,
Katseli kanerwikossa."

Sanat kerrotuina samassa säkeessä muuttaawat myös usein alkutawuunsa, niinkuin:

"En mä huoli huitukoille,
Huitukoille, haitukoille." Ja myös:
"Liiteleepi, laateleepi."
"Käiwät pipit, käiwät papit."

Arwautukset antaawat enimmin esimerkkiä tämänlaisista sanojen muutteloista, niinkuin; "kilkkaa, kalkkaa luisten lukkojen takana."

Ainoastansa äänikkäällä alkawan sanan edellä woipi runoissa sana jättääʿ pois lyhyen loppu-äänikkäänsä, ehkä tuskin muita kuin a, ä ja harwemmin i. Jos hengähdys (aspiration), merkitty: ʿ, on äänikkään jäl'essä, niinkuin: sanoissa: tullaʿ, jätäʿ j.n.e, niin ei woi äänikäs jätettääʿ pois. Seuraawissa säkeissä on poisjätön (elision) esimerkkiä:

"Suomess' on koriat neiet."
"Emäntät' ei ensinkänä,"
"Tekemätt' on työtä paljon."
"Sanomiks' on saukko saatu."

Näissä säkeissä on sanoista: Suomessa, Emäntätä, Tekemättä, Sanomiksi, jokaisessa wiimeinen äänikäs pois jätetty. Wirhellinen poisjättö on säkeessä: "hyriäl' huoletta runoja," sillä kerakas alkaa seuraawan sanan. Äänikästä seuraawa äänikäs ei myöskään saaʿ jätettääʿ pois eikä muutettaaʿ. Sä'e: "toinen muutamii mujeita," on siis wi'akas.

Sointo ja mittakin sowiittaawat usein säkeihin sanoja, jotka erinomattain käännöksissä, joissa syy on heittynyt pois, nä'yttääwät oudoilta, niinkuin: "wenon haapaisen hajotti." Sä'e: "haapaisilla halkosilla" ei siis tarwitsekkaan kirjassa "Fosterländskt Album I" siwulla 145 löytywää sel'itystä. Samoin eiwät tarwitseʿ sanat:

"Niin muni munia kuusi,
Kuusi kullaista munoa,
Rautamunan seitsenmännen,"

Mehiläisessä 1839 wuoden Joulu-kuun lehdessä löytywää sel'itystä, sillä mitta ja sointo tässä ei suwaitseʿ muita lukusanoja kuin "kuusi" ja "seitsemännen".

Somennus- taikka pienennyspääteʿ: ut, yt, niinkuin sanoissa: kuuhut, päimwyt, poi'ut j.n.e. sanoista kuu, päiwä, poika, käytetään harwoin Suomen puolella, niinkuin; sanoissa: kätkyt, neitsyt, j.n.e., mutta ansaitsee kuitenkin kauneudeksi runoissa käytettääʿ. Yhtähywin pitää itseʿpäästänsä sellaisia sanoja tehdessä kawatettaman, etteiwät sopimattomiksi synnyʿ.

Yksinäinen sä'eʿ ilman kertosäkeettä on waillinainen, muu'alla kuin lopussa, samoin kolme kertosä'että ei warsin sopiwa, mutta wielä wähemmin sopii wiisi taikka usiampi kertosä'että, niinkuin paikoin Kalewalaan ja Kantelettareeseen eri laulajilta sanoja on keräytynyt. Monet: kertosäkeet kuitenkin aina eiwät tunnuʿ pahalta.

Lauseʿ ei koskaan saaʿ jakautuaʿ säkeen sisällä, eikä mennäʿ toisihinsa, niinkuin säkeissä:

"Owen suussa seisowalle
Warsa parille, kuin wielä
Ilta weroansa wuotti," eikä niinkuin säkeessä:
"Howin torppari, se toimen
Pekko, istui pöydän päässä."

Kalewalassa ja Kantelettaressa näitä wikoja tuskin tawataan, jos ei lieneʿ niihin lue'ettawa Kalewalan neljännen runon säkeet:

"Sitte silkillä sitoopi,
Kapaloipi kaunoisella,"

jossa sanat kaunoisella silkillä eri säkeessä, kuuluuwat korvista sopimattomilta, joka paranisi, jos olisi

Sitte silkillä sitoopi,
Kapaloipi kaunosesti.

Samoin wi'alliset owat säkeet:

"Siitä kiihty hiien hirwi
Poropetra potkimahan."

Runolaulun luonto pidättää siis erinomaisella tawalla runoelijan kertomassa laulettawatansa, niin ettei suinkaan pääseʿ karkaamaan toisiin lauseihin, missä puuttuu, senkun aina määrätyissä paikoissa. Eipä sitä oleʿ Suomalaisen luonnossa muutenkaan lii'ammaisesta kiireestä kysymistä; aina se kulkee waan "hiljaan soreaan." Tästä nähdään, kuinka erinomaisen sowelias Suomalaisen luontoseksi lauluksi runo on.

Mitä runorakennuksen yleiseen luontoon kuuluu, niin näemme siinä aina wallitsewan erinomainen wastaawaisuus taikka yhtäpitävä keskuus. Kaikella millä waan woipi, pitää olla kerallisensa ja niin lähillä kuin mahdollista. Luulisi sentähden joku, runon waatiwan loppusointoakin, joka usein tuleekin siitä, kuin kertosäkeissä sanat lopulla owat toisiansa wastaawat ja siis owat samassa siassa; mutta runolle on wielä mieluisempi, jos olisiwat wastaawat sanat wieläkin likempänä toisiansa, esim. sanat Kaukomielen ja Joukahaisen säkeissä:

"Päästä kalwan Kaukomielen,
Joukaisen jousen tiestä,"

Woisi ensimäinen sä'eʿ ollaʿ: Kaukomielen kalwan päästä, taikka wiimeinen jousen tiestä Joukahaisen, mutta näin loppusoinnollisena se ei olisi parempi. Woisiwat kyllä ollaʿ molemmat muutetuin sanoin; sitte taaskin olisiwat hywät. Mutta kuitenkin tuntuuwat sanat päästä ja tiestä sopiwan paremmin yhteen, niin että

"Joukahaisen jousen tiestä,
Päästä kalwan kaukomielen"

olisi parahin jär'estys. Nä'emme siis, Suomalaisilla ei olewan tarkoitusta mitään loppusointoon, senkun waan läheiseen wastaawaisuuteen, joka on parempi lähempänä kuin toisen säkeen lopussa.

Tämä erinomainen ja niin moninpuolinen kaksikeskuus, joten sitä woisimme kutsuaʿ, nä'ytäiksen runoa laulettaessakin siinäkin, että sama sä'eʿ tawallisesti lauletaan kahdesti ja useimmiten on wähintäin kaksi laulajata, joista yksi ensin laulaa säkeen ja toinen, sä'estäjäksi kutsuttu, kertoo eli sä'estää jokaisen säkeen laulajan itsen mukaan. Usein on montakin sä'estäjää, ja kuin warsinaisella runollisella tawalla ollaʿ pitää, niin sitte:

"Paneewat käden kätehen,
Ha'an toisehen hakahan,
Laulaessansa hywiä,
Parahia pannessansa."

Kas sitte se wasta on oikeassa täydellisyydessänsä ja maksaakin kuunnellaʿ.

Hämeen taikka oikeammin länsi-Suomen kielestä sanotaan runojen häwinneen, mutta oikeastansa ei siellä oleʿ mahtanut ollakaan milloinkaan warsin paljon runoja, sillä sen puolimainen murreʿ on runolle wähän wasten luontoista, sentähden, että t ei milloinkaan, ja k enimmiten ei heitetäʿ warsin pois, senkun muutetaan edellinen d-ksi ja toinen tawallisesti j-ksi ja w-ksi. Se tuottaisi usein laskurikkoja, niinkuin tulisi säkeihin:

"Seitsentähtisen selälle,
Mieähän tähen hewonen."

jos pantaisi: seljälle, tähden.

Koska murrot owat wälttämättömästi tarpeellise kaunistamaan runoa, tarwitaan siksi lyhyillä tawuilla alkawia sanoja mitä enemmin. Wähän, waan on niitä sanoja, jotka t-n poisheitettyä saawat alkutawuunsaa lyhyiksi, taikka ainoastansa ne, joila on h t-n edellä esim. tähti, tahto j.n.e., niin että juuri wähän tulisi d-n käyttäminen runoja haittaamaan. Sitä wastoin tulisi yltäkylin wastuksia, jos k pehmennettäisiin j-ksi ja w-ksi, sillä sellaisia sanoja on paljon, joiden alkutawuut sanottujen puustawien käyttämisestä eiwät pääsisi lyhyiksi. Niin kau'an kuin runoja maassamme löytyy, pysyy siis sekin kirjoitustapa, että k aina pehmennettynä muutetaan -ksi taikka ei j-ksi ja w-ksi. Sepä kirjoitustapa jo onkin yhteiseksi tulemaisillansa ja Kollaanin oiwallisessa Suomen Kieliopissa päätöllisesti wahwistettu.

Erinomattain luonnikasta runolaululle on Wiipurin Läänin eteläpuolen ja Inkerin maan murreʿ sen puolesta, että siinä alkatawuun taitaa lyhentääʿ sellaisissakin tiloissa, joissa se muilla murteilla ei tapahduʿ, esim. wi'rani, jal'ani, tus'an, j.n.e. Mahtaakin sen murteen sopiwaisuus runoille ollaʿ syynä, että sillä runoja runsaammalta löytyy, kuin muilla murteilla. Watuuttaa sekin, että runot siltä murteelta eiwät kukaties koskaan lopuʿ.

Puustawien pehmennykset kielessämme sopii meidän ottaaʿ tässä wähän tarkemminkin käsille. Pehmenewät puustawit kielessämme owat k, p ja t. Kaksinkertaisinta [Tämä Inkerissä enemmin kuin muu'alla käytetty sia olkoon tässäkin ko'etteeksi. Löytyy se runoissammekin.] ne pehmennetään yksinkertaisiksi, esim. tukka tukan, tuppi tupen, wiitta wiitan, mutta yksin oltuansa muuttuuwat ne pehmennettyinä enemmin taikka häwiääwät peräti pois; esim. tupa tuwan, kenkä kengän, jalka jalan, jälki jäl'en (jäljen), pelto pel'on, taito taidon, (tailon, tairon, taion), kulta kullan j.n.e. Itsekussakin kielen murteessa (eli puheen parressa) pitäisi puustawien pehmennykset aina laillansa lu'ettaman taikka poiskin heitettämän. Itä- ja pohjais-Suomessa sekä Inkerin maalla ei siis pidäʿ d eikä k-pehmennysmerkki —' miksikään äännettämän, esim. sydän, wiiden, luettakoon syän, wiien. Wälistä on toki wähän erilaisuuttakin, esim. johdatan, tiedän, wiedätän, äännetään siellä enimmissä paikoin: juohatan, tiiän, wiehätän, Hämeen puolella owat sellaiset paikoin äännettäwät: sylän, tielän, taikka syrän tierän_, j.n.e. Satakunnassa ainoastansa äännetään d enimmiten warsinaisella suomalaisella äänellänsä. Siellä puolen on puheen murteen jälkeen paikoin k-pehmennysmerkkikin äännettäwä, esim. _pel'on, jär'en kuin pelwon, järjen. Näin murteiden mukaan lukemalla on suuri etu, josta tässä ehkä emme rupeaʿ luʿettelemaan. Aiwan wäärin on wanhoissa kirjoissa usein pantu _tundo, kulda, kuinga j.n.e. Ne owat oikeastansa kirjoitettawat sekä äännettäwät tunto, kulta, kuinka. Wielä on loppuhengähdykselle merkki ʿ, joka samoin eripaikoilla erilailla äännetään, esim. _weneʿ kuin weneh, wenek, wenes, wenet j.n.e. Näytteeksi on tässä laulu Eri-kodit itä-Suomen tawalla kirjoitettu ilman d-tä; samoin esimerkiksi käytetyt säkeet.

Tällaisia runon: sel'ityksiä woisi wieläkin lisätäʿ joilla kuilla, mutta miettiköön jokainen itseʿ lisään. Onkin runon rakennus niin sywä, että ainoastansa teräwä ymmärrys woipi sen kaikki kauneudet sel'ittääʿ. Ken runoa lukeissansa oikein tahtoo nauttiaʿ sitä, hänen onkin tarwis tunteaʿ sen kaikki edut. Muuten woipi monta mutkaa runoja lukiessa jäädäʿ keksimättä ja wi'oiksikin katsottaaʿ, mutta owat kuitenkin peräti toista. Arwaamme kyllä runolaulun edusta wähän puuttuneen tietoa niiltäkin, jotka kuitenkin owat niin suurella ylistyksellä Kalemwalasta kirjoittaneet. Saas nähdäʿ mitä siitä kirjasta sanotaan, kuinhan toisesta painosta kerkeää ja sen etuudet oikein ymmärretyiksi tuleemwat.

Elköön joku luulko tässä lu'eteltujen osoituksien ja sääntöjen yksin auttawan laulajaksi; pitää Kalewalan ja Kantelettarenkin esipuheista sekä muutamista paikoin Mehiläisestäkin saataman oppia lisään; Ruotsin taitawat myös mainitusta "Kallawedestä." Tähän on jär'estyksen wuoksi yhtähywin otettu wähän Kalewalan esipuheestakin pi'an sanasta sanaan. Paraat laulu-opettajat owat Kantelettaren ja erinomattain Kalewalan runot itset. Niitä pitää lu'ettaman niin tarkasti, että tässä ja muu'alla annetut opetukset tuleewat juuri kuin itseltä kohdastansa runoista opituiksi, omiksi keksimiksi, ja niin että omia keksimiä asioja kertyy päälle kaikista tässä ja muu'alla kirjoitetuista. Lauluneroa warmistamaan ylen somweliaat owat myös kirjat: "Suomen Kansan Sanalaskuja" ja "Suomen Kansan Arwoituksia." Niiden kautta woipi paljon tullaʿ Suomalaisien runollisen mielen kanssa tutuksi. Erinomattain woipi "Arwoituksista" oppiaʿ paljon sanallisia kuwittelemisia, wertauksia, ääni- ja kokkasanoja, Kanteletar, Sanalasku-ja Arwoitus-kirja sekä Mehiläinen owat kaikki puoleen hintaan alennettuina ja ansaitseewat muutenkin lewetäʿ kuta enemmin.

Huonommat kuin Kalewalan ja Kantelettaren laulut owat hywät siihen, että niiden rinnalla wertoen nä'ytäiwätkin Kalewalan ja Kantelettaren laulujen paremmuudet selwemmin, ja niiden arvo tulee täydellisesti näkywiin. Wanhoja runolauluja lukiessa ei tunnetaʿ paljon muuta wajautta, kuin että eräissä paikoissa uupuu kertosä'että, toisissa on yksi sä'eʿ lii'aksi: enimmiten seurauksia siitä, että on monelta laulajalta sanoja kertynyt, taikka owat ne aj'an kuluessa muuttuneet ja huonommilta laulajilta rikotut. Mutta pi'an kaikkia nykyisemmin tehtyjä runoja lukiessa juuri kuin itse tuntisit sen waiwan, jonka runon teko laulajalle on saattanut. Wanhoja runoja lukiessasi tunnet, että "ne owat tekeytyneet itsistänsä, ilman erityisettä tekijän huoletta" ja waiwatta. Ne kulkeewat niin luonnollisesti ja helposti, että hywin ymmärrämme runon itsen juuri kuin wallinneen tekijänsä, joka waan "sinneʿ meni, kunneʿ wirsi wiittasi," ilman tiedotta yläwämmästä. Sen tiedämme kuitenkin jo me selwemmästi, — yläwyyden, nimittäin Jumalan, jonka palwelijaksi on runolanlukin nyt muuttuwa enemmin kuin ennen; siis ei suinkaan alentuwa, woimallisilta neroilta wielä ylennyksikin tulewa ja muodistettawa uuden aj'an waatimuksien jälkeen.

Joka itse mielii tulewansa runoelijaksi taikka tietää jo olewansa, hänelle ei oleʿ sillä hywä, että osaa miettiäʿ yhtä toista runolaulun ulkonaiseen rakennukseen kuuluwia mutkia ja yleiseen sellaista kuin tässäkin olemme kirjoittaneet, ja että osaa sitoaʿ sanoja runopukuun. Ei - runoilijan pitää sywältä näkemän runolaulun aiwan sydämmeen, sen hengellisiin salauksiin. Mutta tähän tarwitaan neroa joka on ylewämpää, hengellisempää, kuin että siihen opettaaʿ taikka opetteleimalla päästäʿ. Siihen tarwitaan ollaʿ mielen omainen runoelija. Mutta ainoastansa "luonto laulajan tekeepi." Oppi ei kuitenkaan ojahan kaadaʿ, neuwo ei syrjähän sysääʿ; se woipi wirkistääʿ, muodistaaʿ ja ylentääʿ luonnolta annetun lahjan, joka ulkonaisetta kehoituksetta usein woisikin jäädäʿ hawahtumatta taikka mitättömäksi halwentuaʿ. Jos siis joku luulee itsessänsä lauluneron piilewän, niin kokekoon siitä löytääʿ ja wireille saadaʿ. Se on kallis ja pyhä lahja Jumalalta ja pitää arwossa pidettämän, mutta ei suinkaan luonnottomuudella ja wäärin käyttämisellä sokaistaman.

Aiwan hywä ja kaunis asia olisi, jos joku enemmin ja laweammalta kirjoittaisi runollisuudesta kuin tässä on tapahtunut. Sen aineksia runollisuudesta kuin te'oksia löytyy yltäkyllin muilla kielillä, erittäinkin Kalewalasta ja suomalaisista runoista yleiseenkin, Kotimaamme kaipaa esinnä niistä Herran Tohtorin J.R. Tengströmin ylen kaunista jutteloa jo mainitussa kirjassa "Fosterländskt Album I" omalla kielellämme toimitetuksi. Sen kautta woitamme Hänet wieläkin waikuttamaan meille hyödyllistä Tuonelankin majoista. Ei mitään olisi kuitenkaan sen woittanutta, jos joku nuori lauluille halukas woisi ruwetaʿ koulujen kautta itse' oppimaan muita kieliä ja kaikkea muuta tietoa. Hyöty siitä olisi sanomatoin.

Kirjoittamistamme sel'ityksistä runon rakennuksessa nä'emme runolaululla olewan koko joukon ulkoinaisiankn kauneuksia enemmin kuin kaikissa tunnetuissa ulkokielien laulutawoissa. Mitta ja loppusointo on niissä tawallisesti koko waransa; mutta kuinka aiwan wähän jatkuisi näistä sel'ittämistä, jos ei waan ruwettaisi lu'ettelemaan niiden moninaisista käytännöistä, jotka yhtaikaa kuitenkaan eiwät woiʿ käytettääʿ.

Ilahduttawaa on se toki aiwan paljon, että juuri meillä on niin korkea-arwoinen laulutapa. Yhtä korkea-arwoinen on kielemmekin, joka myöskin tuskin löytänee wertaistansa muu'alla. Sydämellisesslä kiitollisuudella niiden Antajaa kohden, olemme wel'olliset käytäämään oikein ja paraaksi kieltämme, sekä paljaaltansa että pu'ettuna runolaulun ihanteilla, ja wielä toiwommekin suuriarwoisia runoja kohtakin syntywän.

Eikös oleʿ nyt meillä Suomalaisilla näistä sekä muistakin tässä ei nimitetyistä eduista kyllä syytä ylpeytyäʿ ja tunteaʿ omankin arwomme, niin ettemme ensinkään tarwitseʿ Suomalaisuuttamme häpeilläʿ ja halweksiaʿ muiden kansalisien rinnalla, niinkuin ehkä usein wielä tähän asti on tapahtunut ja osoitaksen monella lailla, esim. että nimiä muutetaan, kuin wähänkin luullaan itsensä olewan tuota heidän mielestänsä halpaa Suomalaisuutta ylempänä; että ei enään ollaʿ olewinansakaan Suomalainen, niin pian kuin osataan wähän muuta kieltä melskataʿ. Jos niinkuin jo sanoimme, herraswäkikin alkaa antamaan lapsensa ensimäiseksi kieleksi käyttääʿ Suomen kieltä, niin löytyy niitäkin wasta sellaisiakin, jotka warsin estääwät lapsensa oppimasta tuota Suomen kieltä, ottaawat itsellensä Ruotsalaisia palwelijoita ja lapsen katsojia; ottaawatpa wälistä Wenäläisiäkin. Aika hywä olisi, jos laskisiwat lukua, minkä werran mieltä mikin kieli on antanut lapselle yhtä pitkissä aj'oissa, esim. puolitoista wuotta wanhasta lähtein joka kuukaudessa. Lähettäisiwät sitte laskemansa johonkuhun sanomalehteen taikka tekisiwät koko kirjatkin tutkimuksistansa. Kyllä sellaisista mielen mittauksista olisi koko joukko hyötyä. Sanotaan kyllä: "ei mieltä puntarilla mitata", mutta nythän tuotakin saisi ko'etellaʿ jos ei warsin puntarillakaan, niin -; tehdäänhän muita wähemmänkin hyötysiä kokeita.

Tansseissa on jo enimmissä paikoin soitto häwittänyt pois laulun, joka kuitenkin olisi siinä niin luonnollinen ja lempeä. Taitaisi kyllä soittaminen ja laulaminen yhtaikaakin tapahtuaʿ, joka olisi ko'eteltawa niissä paikoin, joissa soitto wasta alkaa wallataʿ tanssilaulun. Se on niin erinomaisen ilahduttawaa ja ylentäwää, kuullaʿ tanssipelissäkin kehoittawia ja miellyttäwiä laulusanoja.

Kirjapainoja nyt jo on suuressa osassa maamme kaupunkeita, niin että mahtawammat laulusepät jo ehtimiseen woimat warusteleiaʿ painuuttamaan tekemiänsä runoja. Se olisi aiwan hywä kirjallisuudellemme ja usein heille itsellekin, sillä woiwat tullaʿ woittamaan paljonkin, jos runot owat hywästi menestyneitä. Osaksi niitä moni kirjanpainaja kirjoitettuinakin hywästä hinnasta, ja se olisikin parasta myödäʿ laulunsa kirjoitettuna, kuin itse niitä kustantaa.

Kuulusampia ja tunnetumpia runoseppiä nykyellä on Antti Puhakka Kontiolahdella, Olli Kymäläinen Heinäwedellä, Pentti Lyytinen Rautalammilla ja Pietar Makkonen Kerimä'ellä, jonka yksitoista wuotinen poika Antti nimeltä, on sanomalehden Suomettaren 23:nteen lehteen lähettänyt aivan kauniin laulurunon. Ei muuta kuin yksi sä'eʿ: "minä laulan niinkuin lapsi" olisi muutettawa näin: "minä laulan lapsen lailla" paremmaksi kertosäkeeksi toisellensa "laulan lapsen tawalla." Somasti loppuu laulu kerrottomalla säkeellä.

Emme suinkaan tarwitseʿ hätäelläʿ runolaulun häwiäwän; kyllä se wielä alkaa noustakkin ja tuommoisia laulajia kaswaa ehtimiseen, jotka wielä woiwat antaa wereksen luonnon runolaululle, taikka pannaʿ sen esiin uusien aikojemme mukaisena. Paras on kuitenkin pitääʿ wanhoja lauluja tarkasti silmällä, ehkä ei liiaksi' ruwetaʿ jäl'ittelemään niitä, waan niin, että omatekemä laulu wanhojen sekaan pistettynä olisi juuri kuin yksi niistä, eikä jonkun erinäisen laulun mukaan syntynyt; taikka, sen pitää oleman itsenäisen. Sellainen onkin Antti Makkosen laulu. Wanhoista runolauluista siwuitse woiwat ainoastansa jaloimmat runosepät mennäʿ, mutta sellaista nyt wielä ei oleʿ kuulunutkaan. Antti Puhakan kertomaruno 1847 wuoden Suomettaren 30, 31 ja 32 lehdessä on wähän wieras wanhoille lauluille sanojen juoksunkin puolesta, mutta onkin senkautta wähän kadottanut, ehkä kuitenkin on parahien nykyis-laulajen rinnalle pantawa. Mahtaa sanojen juoksu kertomarunoissa ollakkin waikeampaa pidättääʿ wanhan jälkeisessä juoksussa, kuin laulurunoissa. Mainittu Puhakan runo on kuitenkin paremmin luonnistunut kuin hänen entinen runonsa "Jussin juttureisu" Suomettaren 33:nessa lehdessä.

Tässä kirjassa painetut runolaulut owat toimitetut osasta wiimeis-kesänä 1847 Inkerin maalla ja Wiipurin läänin eteläpuolella kerätyistä runoista. Mahtaa kyllä monikin niistä, uusien keräyksien tehtyä löytyäʿ, ja ainakin täydellisemmäksi saataaʿ. Sentähden ei tarwitseʿ kenenkään, joka enneltänsä osaa jonkun tässä löytywän runo, luullaʿ sitä wäärin osaawansa, jos toisin osaa. Parempi on saadaʿ toisin käywät sanat kaikki kirjoitetuiksi, ja edemmäksi ilmoitetuksi, etteiwät unohduksiin mahtaisi kadotaʿ. Aiwan hywä olisi tehdäʿ saman niillekin runoille, jotka tässä eiwät löydyʿ, eiwätkä tiettäwästi oleʿ muu'allakaan yllä.

Helpottaaksemme laulujemme lewenemistä kansan sekaan, olemme niin asettaneet, että laulujamme woipi myödäʿ itseksensäkin, jonka tähden niin onkin enemmin painettu. Menkäät siis nyt taulumme hywäksi huwitukseksi lukijoillemme. Jos saisitte terween huwituksenne wälistä wiinankin myrkyllisen huwituksen siaan kelpaamaan, niin olisi se kaikki iloksemme. Nämät eiwät te'eʿ pohmeloa kuin wiina. Tässä kirjaisessa on waan niin wähän lauluja, mutta Kalewala — kas sitä pitäisi toisen kerran painettua otettaman kuta enemmin. Kuin jo ensimäinen painoskin on tullut niin maailman mainioiksi ja onkin nyt jo kaikki myötynä, niin miksi ei sitte toinen painos niin paljon parannettuna tulleʿ. Sitä kehoitamme walmistuttua kaikkien ostamaan, joilla waan kotimaan kuuluisimmille eduille mieltä on.

Että muut taitaisiwat paremmin käyttääʿ waikka Wirsikirjan wirsiäkin runolauluiksi ja parannellaʿ wähemmin onnistuneita runolauluja, warsinkin "Ilolaulun Jesuksesta", niin panemme tähän nä'ytteeksi, kuinka seuraawa 45:s laulu Runerbergin Runoelmista on paremmaksi runoksi tehty.

Äiti mulle muistuttaapi:
"Lapsukainen! sull on kaksi
Kalllihinta kaunistusta,
Warjeleʿ ne wastaseksi,
Hellin hoidaʿ hempeyttä,
Suojiʿ rauhoais sydämmen."
"Äiti! rauha on kadonnut,
Jos ma jällehen sen saanen
Niin en saaʿ, kuin kullan kanssa,
Kullan kaunihin kodissa,
Kullan kultasen sylissä."

Sama laulu runoksi mukaeltu

Noin sanoi emo tytölle,
Wanhin lausui lapsellensa:
"Tyttöseni tyynöseni,
Lapsueni laatuseni.
Sull' on kaksi kaunistusta,
Kaksi suotuista somuutta.
Sydämmen suloinen rauha,
Wietto wirhetöin elämän;
Hoidaʿ huolella hywällä."
Kerran tyttökin sanoille,
Näin se wirkki, noin puheli:
"Jopa sai suru sydämmen,
Jopa rauhani katosi.
Sitä en mä ennen saaneʿ,
Ennen saaneʿ ja tawanneʿ,
Ennen kuin sulhoni sylissä,
Sulhon kaunon kainalossa,
Poj'an siiwon puolisona,
Miehen waimona wakaisen."

Runolaulun parahien ulkonaisien kaunistuksien sekaan owat runosäweletkin lu'ettawat, joita löytyy koko joukko monenlaisesta arwosta, sekä kerättyjä että keräämättöminä; Wirolaisilta, Lappalaisilta ja Syrjäläisiltäkin olisi runosäweliä saatawina. Kantelettaren ensimäisessä osassa löytyy jo 20 runosäweltä. Tähänkin on tarpeen wuoksi pantu uusista keräämistä walittuja runosäweliä. Jokainen lukkarikin taitaa sel'ittääʿ niiden äänet osaamattomillekin. Ei haittaaʿ, jos kanskin tulee nuottimerkkejä näkemään ja tuntemaankin.

Seuraawista runosäwelistä owat enimmät erilaisemmat kuin ne, jokta Kantelettaressa löytywät. Ensimäiset kaksi owat tawallisen runosäwelen perusäänet, jotka näin paljaaltansa eiwät paljon käyettäne, mutta joista toisintoja on muodistettu koko joukko kaikesta laadusta yksi toistansa kauniimpaa. On runosäweliä sellaisiakin, esim 3:s ja 5:s säwel, jotka waatiwat säkeen loppusanta kahdesti laulettawiksi esim. "Emo linnulta kyseli, ja kyseli", "Laskeisi Lapista lintu ja Lapista". Eräissä säwelissä pannaan muuta loilotusta lisään, esim. 4:nessä ja 6:nessa. Neljäs säwel on tawallinen tanssisäwel Inkerin puolella. Seitsemännessä kerrotaan ensimäiset sanat. Muita sellaisia säweliä emme oleʿ tawanneet. Liikuttawampaa surulliselle sydämmelle, kuin 9:s säwel lienee waikea löytääʿ. Wiimeinen säwel käytetään Wenäen Karjalassa karhu peijasissa, jossa käytettyjä runoja löytyy Kalewalan 28:nessa runossa.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK PIENI RUNON-SEPPÄ ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

- SISÄLLYS:

- THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE