Ilotyttö
Date: 2025-08-23T00:00:00+00:00
Keywords: Short stories; Finnish fiction -- 20th century

The Project Gutenberg eBook of Ilotyttö

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Ilotyttö

Tarina laitakaupungilta

Author: Larin-Kyösti

Release date: August 23, 2025 [eBook #76720]

Language: Finnish

Original publication: Helsinki: Minerva Oy, 1919

Credits: Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK ILOTYTTÖ ***

language: Finnish

ILOTYTTÖ

Tarina laitakaupungilta

Kirj.

LARIN-KYÖSTI

Helsingissä, Minerva Oy, 1919.

"Joka on synnitön,
Se heittäköön ensin häntä kivellä."

Miili oli kadottanut palveluspaikkansa. Talon herra oli häntä ahdistellut, kun hän siivosi tämän työhuonetta. Rouva oli sattunut sen näkemään. Talon nuori herrakin, lyseolainen, kävi joskus häntä keittiön puolella kiusoittelemassa, mutta Miili oli sille vain naureskellut; antoihan pojan virnakoida, olihan se huvittanut häntä, kun hän oli yksin rouvan ollessa toriostoksilla. Niinhän ne pojat maallakin. — Niin se Heikkikin, naapuritalon kulkurirenki! Sen kanssa oli lapsikin. Niin, äidin mökissä. Niille Miili riisti ja raastoi. Nuoret on nuoria, oli Miili miettinyt, nuori Lenni herrakin, sellainen orivarsa… Mutta talon herra! Hyi, sellaista ei maillakaan siedetty! Se kamreeri oli tullut aamu-yöstä kotiin klubista, työhuoneessa oli käynyt Miilin käsivarteen. Ja rouva oli sattunut sen näkemään. Syyttä suotta oli hän nyt joutunut joutilaana mieron tielle. Miili pyyhki itkuisia silmiään. Ovi tupsahti lukkoon hänen takanaan ja hänen sisimmässään lupsahti myös jotain lukkoon. Porraskäytävän kiviseinät kajahtivat niin kolkosti hänen korvissaan, kun hän paraat päällään ja loput kainalossa astui kadulle.

Minne hän nyt menisi? Eihän hänellä tässä vieraassa kaupungissa ollut sukulaisia eikä tuttuja. Vanha äiti asui mökissään siellä kaukana Hämeessä. Entä veli? Missä lienee siellä kaukana vieraassa maassa ylioppilaslukujaan jatkamassa. Tokkopa enää Milliä muisteli ja tokkopa se tuntisikaan niin monen vuoden kuluttua.

Miili oli joskus ennenkin kulkenut näitä katuja iltalomahetkinään. Aamuisin oli kadulla vihanneksien tuoresta torintuoksua, päivisin ryyti- ja lihapuotien sekä asvaltin hajua, mutta iltasin hajuvesien huumaavaa lemua.

Tätä tietä oli joskus iltasin Miiliä vastaan astunut keveänä ja keimeänä Millin nuoruudenkumppani, naapurimökin Manta, joka oli muuttanut nimensä Mirtsaksi. Mirtsa, entinen karjatyttö, kulki nyt puettuna hienoihin harsoihin ja pitseihin ja päässäkin oli sillä oikea ryökinän reuhkana, sellainen sulkaniekka sekä valkoiset sukat, jotka nilkan kohdalta vilahtivat kirjavien iltalyhtyjen valossa. Olipa Miiliä kerran tullut puhuttelemaankin, vaikka sillä mukamas oli niin kiire, kulki nopeasti edestakaisin katua mihinkään poikkeamatta, kikatellen ja salaa iskien silmää seuraaville tai ohikulkeville herroille. Toisinaan ne iloisella tuulella ollessaan kävivät Mirtsan käsikynkkäänkin niinkuin kamreeri oli tehnyt hänelle. Hyi niitä herroja! Mirtsa oli sanonut asuvansa jossakin merenrantakallioilla, laitakaupungilla, ja siellä oli muitakin tyttöjä ja siellä kävi paljon vieraita. — Liekö ollut kahvilan tai ruokalantapainen se Mirtsan palveluspaikka? Työtä oli vähän, oli sanonut, nukkua sai tarpeekseen, ja palkkaa itä tuli aina juomarahoina yli tarpeenkin, niin…

Herrat ja joutilaat katukävelijät kääntyivät ympäri. Joku puhuttelikin Miiliä, mutta hän ei kääntänyt päätään… Hän oli vielä niin järkytetty aamuisesta kohtauksesta. Ja syyttömyys sytytti hänessä palavan vihan tuollaisia mustasukkaisia, räyskeitä rouvia kohtaan, jotka imelin mielin ylistelevät toinen toisilleen miestensä avuja, mutta kahdenkesken mukisevat miehillensä syrjäsynneistä. —

Mitä Miili sille mahtoi, että hänellä oli terveenpunakat posket, solakka käynti ja sinisenkosteat, koreat silmät. Mitäpä hän niille silmilleen, mutta niillä oli hän jo tarpeekseen nähnyt sekä kaupunkien kodeissa että näillä kadotuksen kaduilla paljon sellaista, jota hän maalla ei aavistanutkaan. Hänen nuori lehtolempensä, kesäinen suhteensa, joka oli synnyttänyt hänelle lapsen, ei suurkaupungissakaan ollut pilannut hänen tervettä maalaisvaistoaan. Hän oli vain harvoin sen jälkeen antautunut ja silloinkin vain jollekin valitulle puhtaasta rakkaudesta. Ja lapsi, se oli ollut hänen pelastuksenaan tässä pyörteessä, mikä huimilla haluillaan ihan huumasi, soitoillaan iltasilla Kappelista, supatuksillaan ja silkin sihinällään. Lapsen tähden oli hän; lähtenyt maailmalle.

Miili ei tiennyt, minne mennä, siksi seurasi hän väen virran mukana edes ja takaisin. Sadat silmät säteilivät hänen ohitsensa, sadat suut nauroivat. Mutta Miili oli kuin tiellä tässä joutavassa jonossa, häntä töykittiin, hän sekautui kulkiessaan, hän kulki suuressa surussaan kuin unissaan. Hän heräsi iloiseen huudahdukseen ja hänen eteensä ilmestyi lemuvesille ja viinille tuoksahtaen Mirtsa. —

— Katsos Miiliä! huudahti Mirtsa. Minne sinä nyt… näytät siltä kuin olisit itkenyt… Miili raukka, kyyhkyseni, kultaseni, sanoi Mirtsa sairaalloisen herkkänä yövalvonnasta ja salajuomingeista ja syyteli sanoja sopottaen ja sammaltaen.

Ja Miili kertoi lyhyesti aamullisen kohtauksen.

— Vai sen poikia, huudahti Mirtsa, kun Miili oli lopettanut kertomuksensa. —

— Kyllä minä sen kamreeri Reinperin tunnen, käy lauvantaisin meillä salaa, kuomussa tulee, — ettei kukaan huomaa, huudahti taas Mirtsa ja vihelteli hiljaa. — Ja poika samallainen! Äskenkin seisoi taas, Lindstedtin porttikäytävässä tähystellen tyttöjä, mutta en minä siitä välitä, ei oo antaa rahaa rakkaudesta. — Hui, nietua se on, sanoi Mirtsa ja sylkäsi katuun.

— Vai käy se Lenni herrakin, sellainen kiltti…? tokasi Miili.

— Isä ja poika, samaa luuta kuin pukki ja pukinsarvi, huoripukkia, hahhaa! hohotti Mirtsa rivosti.

— Mutta kuules, Miili, äkkiä Mirtsa sanoi, näin eilen veljesi, ihan varmasti, älä inttailekaan, ihan omilla silmilläni näin! Käveli hiukan noin viipun vaapun, iski silmääkin kuin olisi tuntenut. Tuntisko enää minua, Mäkipään Mantaa näissä hemsun hepeleissä. Se on riuska poika se sinun Toivo veljesi.

— Toivoko täällä! ilostui nyt Miili ja toivo alkoi taas sädehtiä hänen silmissään. Ehkä Toivo voisi toimittaa hänelle paremman palveluspaikan, ehkä ottaisi omaa talouttaan hoitamaan. Kyllä Miili hoitelisi ja voitelisi omaa veljeään kuin prinssiä ikään. Niin, mikä lie nyt iso herra, ottaakohan luokseen, ihmetteli Miili.

— Ole huoleti, kyllä ottaa. Ja nyt, Miili, mennään tuohon syrjäkahvilaan, minä tilaan ja tarjoon kahvit ja käsilaukussa on minulla hiukan muutakin naista väkevämpää. Niin sanoen veti Mirtsa Miiliä puoliväkisin käsivarresta.

— Kyllä sinä vielä ehdit tavata veljesi, ethän vielä tiedä hänen osoitettaankaan.

He poikkesivat erääseen kahvilaan, jonka ovesta sukeltautui hämärään, tupakansauhun sekaiseen huoneeseen rakastavia pareja toinen toisensa jälkeen. Mirtsa tilasi kahvit.

Miili katseli ympärilleen. Pienien pöytien, ympärillä istui nuoria tyttöjä ja poikia päät kurotettuina likitysten, hypistellen ja hyväillen toisiaan muiden silmiltä salatulla sulavuudella. Istuipa siellä joku yksinäinen neiti, joka odotti rakastajaansa, vanha venäläinen herra nurkassa luki sanomalehtiä, pöytien välillä kulki kerjäläisiä. Ja savun seasta eroitti Miili nyt Lenni herrankin, joka poltteli sikaaria ja vilkuili ja nyökäytti päätään kiiluvin, kiimavin katsein. Miili tuli iloiseksi tästä ihmisvilinän hiljaisesta, hillitystä iloisuudesta, jonka alla väreili aavistuksia ja arkoja mielihaluja. Hän oli iloinen siksi, että tapaisi vielä veljensä. — Miili vastasi vakoillen ja varovasti Lennin nyökkäykseen, joka yhdisti heidän alkanutta ystävyyttään.

Mutta Mirtsa puhua porotti. Samassa tuotiin kahvit, ja Mirtsa otti laukusta pienen, pyöreän pullon, josta hän kaatoi vihertävää, heinänheleää nestettä laseihin.

— Tule sinä meille, Miili, sanoi Mirtsa ajattelemattoman viekkaasti. Siellä ei sinun tarvitse passata ja pokkuroida röyhkeitä rouvanjuippia, olet ja elät, muutat ja menet kuinka luontoas lystää. Eikä se meidän mutsi, meidän mamma liialla työllä rasita. Huvitat herroja ja hierot hyviä kauppoja. Toisinaan voit yössä satasenkin saada…

Miili joi ja ihmetteli. Hieno, makea juoma alkoi kiertää suonissa. Hän tunsi sydänalassaan niin suloisen ja armaan ailahduksen, humahti ja hullaannutti niin, että nauratti. Ja hän nauroi Mirtsan kaksimielisille sukkeluuksille, joita hän ei oikein ymmärtänyt. Nauroi niinkuin painajaisesta päässyt, niinkuin sellainen nauraa, joka on katkeruuteen saakka yksinäisessä surussa äsken itkenyt. Mirtsa humaltui ja hotisi:

— Näkisitpä, Miili, minun neitsytkammioni, neitsyt-, hahhaa! Minulla on sänky, säikkyvä messinkipalloinen kuin keisarinnalla, niin, silkkipunapieluksinen, oikeat resoorit, niin resoorit, joissa hyllyy ja heiluu ihan hyvikseen. Ja iso seinäpeili ihan sängyn vieressä. — Minulla on kultakehyspiironkikin, punainen hieno pöytä ja sakituolit, oh, näkisit tätä kaikkea koreutta, niin, niin! Minulle lahjoitti ne "ukkoni", kaupparatsu, joka kulkee aina Pietarinmatkoilla, jaa, jaa! Entäs silkkijakkara ja turkkilaiset tohvelit, yösilkkipaitani. Niin, toisinaan minä tanssin peilin edessä: ylläni vain: viikunanlehväleninki, herrat tykkäävät niin semmoisesta… Niitä vilisee meillä niin, että piha on täynnä odottavia vossikoita.

— Otetaan taas pieni partakyynärä, sopersi Mirtsa ja täytti liköörillä lasit. Sitten sytytti hän hienotuoksuisen, venäläisen savukkeen ja poltteli sitä nautinnolla pää taaksepäin kenossa.

— Poltatko sinä tupakkaa? ihmetteli Miili.

— Poltanpa niinkin, herrathan ne opettavat polttamaan niinkuin moneen muuhunkin — juomaankin. Mutta kotona minä hieron nuuskaa hampaisiini, se huumaa näet heti. Otappa sinäkin yksi sikurietti, kehoitti Mirtsa hienostellen. Miili otti piloillaan savukkeen, nauraen hän sen sytytti. Häntä alkoi yskittää ja naurattaa.

Samassa astui hienosti kumartaen nurkka-aitauksen takaa nuori herra. —
Suvaitsevatko neidit, että minä teen seuraa, sanoi nuorukainen.

— Lenni, tuttisuu. Onks sulla rahaa vai olekkos isäältäs varastanut? Mirtsa huudahti ja veti Lenniä hiasta istumaan. Taitaa olla vanhoja tuttuja, ettei tarvitse resenteerata, kikatti Mirtsa.

Lenni istahti hiukan hämillään ja katseli varovasti ympärilleen.

— Sinä olet sellainen köyhä koulurotta, mutta hauska ja kiltti sinä olet, hauskempi kuin isäsi, se kaposäärinen kamreeri!

Miilikin tunsi jo verensä vilkkaammaksi ja rohkeammaksi. Hänestä tuntui ikäänkuin Lenni olisi istunut hyvin kaukana ja kuitenkin aivan lähellä, niin ihmeen lähellä, että olisi tehnyt mieli kosketella…

— Hahhaa, hohotti taas Mirtsa, tietäkääs mitä, minä kirjoitin äsken maalle äidilleni: "minä olen täällä fiinissä pääkaupungissa alkanut pitää Lihakauppaa!"

— Niin, minä myyn lihaa, omaa lihaani huikeasta hinnasta ensimäiselle kysyjälle.

Miili ei kuullut eikä ymmärtänyt Mirtsan salaviittausta, hänkin kikatti muiden mukana.

Ihmisten liikkeet ja äänet, lasien ja lusikoiden kilinä, gramofoonin soitto ja vilkas vilinä ympärillä olivat nousseet Miilin päähän. Hän oli siinä onnellisessa tunteen tilassa, että unohti kaiken katkeruuden…

Hän olisi hiljaa tahtonut hyväillä Toivon kiharaista päätä.

Hän oli niin rakkaudensairas. Hän janosi yksinäisinä, ystävättöminä iltoina niin hellän hivelevästi hyväilyä tai edes jonkinlaista osanottoa, mikä muistuttaisi edes kadotetun vastarakkauden valheellista varjoa.

Hän katseli kiihkeän kainosti Lenniä, sekava seura esti nyt hänen hillitöntä mielihaluaan. Sillä Lenni oli koko ajan ollut niin ystävällinen, salaa hän oli painanut Miilin kättä, johon kosketukseen hän rakkauden kiihkeässä kaihossaan oli vastannut vakavan vienosti. Lopulta herätti Mirtsa koko seuran yllättävällä huudolla:

— Hei ja helvetti! Hyi tätä kirottua elämää! Mennääs nyt meille kaikki, minä pistoovan, koska tapasin Miilin, vanhan nuoruuteni ystäväni.

— Otetaan vossikka ja ajetaan meidän kraaliin. Hei, komiasti komiskalla somiasti rallatteli Mirtsa.

Miili ei ymmärtänyt, mitä kraalillla tarkoitettiin. Meluten kaikki nousivat pöydästä ja työntyivät ovesta kadulle.

Hepo kiidätteli pitkin Isoa Roobertinkatua. Rattaat puiskauttivat Miiliä tavan takaa taaksepäin. Hetkeksi jäi hän tuijottamaan taivaalle. Syksyiset tähdet olivat syttyneet kuin tulikukkaset ja ylhäältä oli Miili kuulevinaan siipien kahinan alitse tähtimeren suuntautuvan kohden kaukaisuutta. Kurjenaura halkoi tähtimerta ja sen kärjen edestä singahti joku lentotähti avaruuteen yli kattojen. Siipien kahinassa oli jotain paulavitsojen ja hankojen harinan kaltaista ääntä yksinäiseltä järvenselältä. Ja Miili muisti monet lapsuutensa hetket, jolloin hän mökinpihalta oli silmillään seurannut kurkien komeata lentoa. Tuon saman äänien kutsuvan ja kohoavan soiton hän oli kuullut yksin aitassa maatessaan odotellessaan ainoata armastansa… Mökki ja sen luona yksinäinen lampi. Siellä oli Miili elänyt onnellisimmat lapsuutensa päivät. Sen jälkeen oli hänenkin elämänsä ollut ainaista muuttoa. —

Miili heräsi kuin huumauksesta, hän näki katulyhtyjen valojen kiitävän ohitsensa, kuuli Mirtsan naurun vierellään ja näki hämärässä Lennin hahmon, joka istui kuskipukilla… Hevosenkengät säkenöivät ja tähdet lensivät kauas yli kattojen. Hän tunsi pelolla kiitävänsä jotain epämääräistä, tummaa ja tuntematonta kohden, jotain salaperäistä ja saastaista, josta ei ollut pakoa eikä paluuta. Miilin olisi onnettomuudessaan tehnyt mieli hypähtää kadulle, juosta, juosta pakoon pimeätä painajaista, joka ahdisteli kurkusta.

Mutta Mirtsa oli kietonut kätensä hänen vyötäröilleen. Jokin kova kuin kohtalo puristi hänet siihen paikkaan ja samalla oli tässä vilkkaassa vauhdissa jotain tempaavaa ja tenhoavaa, mikä veti, veti kuin pyörre pinnalta mustiin, mutaisiin pohjavesiin, joista ei enään pulppunut elämän raikkaiden rautalähteiden poreita.

Kadut vaihtelivat ja talot pienenivät. Miili kiiteli ohi työmiesasuntojen, joiden porteilla likaiset lapset seisoivat, ryysyiset akat kinastelivat. Joku jätkä kulki pitkin katuja hoiperrellen. Avonaisista ikkunoista häämöitti paljaita naisten käsivarsia pimeyden porttoloista. Pitkin katuvieriä ajurit ajoivat hiljaa pysähtyen ja vaaniskellen yöllisiä kulkijoita ajaakseen niitä tiettyjen tyttöjen asuntoihin.

Lopulta aukeni Miilin selvenneiden silmien eteen aava meri. Se kolkutti kallioita kuin huono omatunto. Pitkin rantatietä hölkki nyt hepo, poikkesi mökkien ohi johtavalle tielle, pysähtyi isomman mökin kallioiselle pihalle. Pihalla seisoi jo ennestään odotteleva hevonen ja uninen ajuri.

Kaikki nousivat rattailta. Punaisesta mökistä näkyi punaista valoa. Mirtsa koputti ovelle, joka oli pienellä luukulla varustettu. Luukku aukeni. Aukkoon ilmestyi pyöreä, punottava naisen pää, joka nyökäytti. Ovi aukeni, nainen katosi. Porstuassa paloi pahalle käryävä, seinään kiinnitetty läkkilamppu, "kitupiikki". Kun Miili astui ovesta, narisi se kuin ilkeästi nauraen. Miili hätkähti, kun se lupsahti kiinni, tuntui niin oudolle mökin ulkopuolinen yksinkertaisuus ja sisustan epämääräisen sekava ylellisyys. Ja huoneen amppelista ammotti punainen, helvetillinen hohto valaisten punertavat peitteet, peilit, sohvat ja punaiset tapetit. Huoneessa oli jotain kiihoittavaa ja aisteja lamauttavaa, jota myskin ja tökötintapainen haju vain lisäsi.

Kun Mirtsa oli tullut huoneeseen, huudahti hän:

— Mutta missä minun pieni kultapuluni on? Hän otti kaapilta kyyhkysen, joka oli sinne paennut.

— Katsos, Miili, tämän raukan löysin minä kadulta, se oli sairas ja likainen. Viikon olen minä sitä ruokkinut ja hoitanut. Katsos, kuinka se on pilannut minun huonekalujani. Mutta minä annan sen pikku pululle anteeksi. Se on sellainen katulintu niinkuin minäkin, se raukka! Mutta nyt se on terve ja nyt minä päästän sen vapauteen, katsos! Ja Mirtsa nosti kyyhkysen kädelleen ja asetti sen avonaisen akkunan laudalle. Kyyhkynen katseli ympärilleen, kuuli kurkien kuikutuksen korkeudesta, sitten se Mirtsaan päin kääntyen lehahti lentoon.

— Huomasitko, Miili, se katseli taakseen ikäänkuin se olisi kiittänyt. Niin, sanottakoon meistä mitä hyvänsä, mutta onhan meilläkin sydäntä, puhui Mirtsa hiukan hämillään ja alkoi pukeutua. Hän riisuutui ja puki ylleen vain ohkasen, läpikuultavan verkkovaipan, joka ulettui melkein nilkkoihin. Hän käänteli itseään ison vuodepeilin edessä, toisinaan hän kulki viereisissä huoneissa, jolloin nuoraanpunotut, värilliset lasiputkiverhot kilisivät ja väikkyivät. Hän solahti niiden läpi norjasti kuin käärme ruohikon korsien läpi. Viereisestä huoneesta kuului jo vieraita ääniä. Mirtsa palasi kantaen viiniä ja limonaatipulloja. Lenni istui ja katseli hymyillen Miiliä.

Mirtsa alkoi nyt maalata poskiaan, mustasi silmäripsiään ja puuteroi nenäänsä, kaulaansa ja otsaansa.

Miili katseli seinän kuvia. Ne olivat enimmäkseen alastomien naisten eri asentoja esittäviä kuvia. Mutta erikoisesti sattui hänen silmiinsä nuoren naisen kuva, joka oli polvillaan maassa, kädet selän taa sidottuna. Miili tunsi jonkinlaista yhteyttä tämän kuvan kanssa. Hänkin oli kuin sidottu, oli onnettomuutensa orjatar, kukapa avaisi sietämättömän elämän solmun? Olikohan Mirtsakin miettinyt samaa ripustaessaan oudon kuvan muiden, miesten mieltä kiihoittavien kuvien rinnalle.

— Ja nyt minä olen puhdas kuin pesty kekäle! naureli Mirtsa.

— Nyt me juomme tupaantuliaisia, Miilin onneksi! Toivotaan, että sinä viihdyt uudessa palveluspaikassasi, minä puhuin jo meidän "rouvallemme".

Miiliä oli painostanut huoneen tukahuttava ilma, hän oli vieläkin epätietoinen siitä, mitä kaikkea tässä mökissä hommattiin. Hän arveli sitä jonkinlaiseksi ulkoravintolaksi. Toisinaan oli hänen mielensä tehnyt lähteä, mutta mitenkä hän yksin…?

Hän oli väsynyt, voisihan hän vielä odottaa, odottaa vielä huomiseen, kunnes tapaisi veljensä. Mutta jollei tämä suostuisi ottamaan häntä hoitoonsa, voisi hän etsiä muualtakin… Pahimmassa tapauksessa voisi hän jäädä tänne… toistaiseksi. Miili maisteli muiden mukana makeata viiniä, sillä hänen oli jano. Samassa lasiputket kilisivät. Huoneeseen astui lihavahko, keski-ikäinen nainen, jonka posket, leuvat ja rennosti riippuvat rinnat hyllyivät, hän kulki laahustellen ja veltosti. Kasvot olivat ihraiset ja valkeanvipevät, mutta silmissä oli ilkeä ja tiukka tuike.

Miili nousi ja niijasi.

— Vai tässä on se uusi tulokas… no, no, kyllä sinä täällä viihdyt, kun saat oikein silkkilänninkin ja pitsipuseron. Täällä on hyvä olla, kunhan totut hiukan valvomaan… Kas kun ei vieraita jo kuulu, sanoi lihava lötys ja purjehti taas heilahdellen tiehensä.

Ilta kului hauskasti Miilin mielestä. Painostus oli kadonnut. He istuivat pöydän ympärillä. Mirtsa kertoi kaskuja, Lennin kanssa pelasivat he mustaa Pekkaa, ja Mirtsa kaatoi viiniä, jota Miili mielihyvissään maisteli. Hän kuunteli ja kikatteli muiden mukana. Toisinaan oli Miili kuulevinaan kulkusten kilinää pihalta ja outoja ääniä viereisistä huoneista. Toisinaan katosi sinne Mirtsa, kuului korkkien pauketta, toisinaan naisten ja miesten naurua. Mutta Miili ei kiinnittänyt siihen erikoista huomiota. Mirtsa palasi ja kertoi hellänitkuisella äänellä, että hän elätti Helsingissä pientä veljeään, joka kävi koulua ja äidilleenkin sanoi hän lähettävänsä usein rahoja. Niin, niin, eihän Mirtsa ollut niin huono kuin maailma huuteli. Miilikin muisteli nyt äitiään ja veljeään. Hän tunsi hämärästi, että hän oli luisumassa oikealta tieltä, muisti äitinsä varoitukset ja veljensä… Silloin hänen taas olisi tehnyt mielensä hiipiä hiljaa pois kenenkään näkemättä, mutta Lenni oli aina hänen lähellään, tämä ei päästänyt häntä hetkeksikään vapaaksi.

— Ja mitä meistä tällaisista vanhemmiten tulee? puhui Mirtsa katkerasti. Sairaita saunottajia, viheliäisiä luutamuijia, jotka kropsivat Esplanaatilla lehtiä puunjuurilta. Ehkä joku typerä työmies nai jonkun, toisen joku hassahtava herrasmies, jonka me hassahtavina petämme. Meissä sykkii synnin veri. Mutta hui, hai, mitäs näistä maallisista, sanoi Mirtsa ilvehtien.

Viereisestä huoneesta alkoi jo kuulua äänekkäämpää melua, siellä riideltiin jostakin… rikotusta esineestä ja rahoista. Toisinaan vanha piano alkoi rämistä, kuului kolinaa ja tanssin askeleita ja naisten huutoja. Miili alkoi humaltua, seinät häilyivät hänen silmissään ja punaiset valot hyppivät hullunkurisesti hänen silmissään.

Äkkiä paukahti ovi ikäänkuin joku olisi viskannut siihen pullon. Kuului rytinää ikäänkuin joku raskas olento olisi otellut toisen kanssa. Mirtsa lukitsi oven ja asetti sormen suulleen.

— Älä pelkää, Miili, herrat siellä vain hiukan selvittelevät asioitaan. Tämä on niin tavallista täällä, siihen tottuu. Kyllä meidän mutsi tappelun tasoittaa, sillä on oikein jätkän jäntereet.

Miiliä alkoi peloittaa. Kamppailu oven takana kävi vain rajummaksi. Pianon rämpytys oli laannut, kuului sadatuksia ja hyssytyksiä. Ovi jyskyi ja jyrisi, joku painui siihen koko hartiavoimallaan. Miili seisoi vavisten lattialla katse suunnattuna näkymätöntä melua kohden, Lenni oli siirtynyt jonnekin nurkkaan. Silloin kuului valtavampi jysähdys, ovi murtui ja lensi auki.

Oviaukosta eroitti kaksi kookasta miestä, jotka olivat tarrautuneet kiinni toinen toisiinsa. Näkyi kaksi pörröistä päätä, neljä ympärilleen huitovaa kättä. Huoneeseen kääntyneet kasvot Lenni eroitti heti. Kamreeri Reinberg seisoi kynnyksellä työntäen edellään miestä, jonka kasvoja ei näkynyt. Hetken isä ja poika jäivät tuijottamaan toinen toisiinsa. Isä hellitti otteen, löi otsaansa ja huudahti: Lenni, sinäkin täällä,'minun poikani, poikani! Kamreeri vetäytyi äkkiä takaisin huoneeseen. Lenni seisoi kuin kiinninaulittuna nurkkaansa, kurkku korisi eikä hän saanut ääntä huuliltaan, katse harhaili kuin hukkuvan levottomasti ympäri huonetta. Tämän nuorukaisen eteen oli äkkiä noussut ikäänkuin haamuna hänen oma isänsä, jota hän oli rakastanut. Varjo-elämän kolkon kuilun partaalla hän siinä seisoi tutisten. Tämä kuva jäisi häpeämerkkinä iäksi hänen nuoreen sieluunsa, se oli rikkova isän ja pojan suhteen ainiaaksi. Entä isä? Ehkä hän viereisessä huoneessa tunsi aivan samanlaisia tunteita, vielä kolkompia kaikessa kaameudessaan. Tämä yö oli järkyttänyt yhden perheen onnen, kahden ihmisen toivorikkaan elämän.

Kauhukseen oli Miilikin huomannut kamreerin, kun tämä kiihkeä hehku kasvoillaan oli hetken tuijottanut kuin hukkuva omaan poikaansa. Mutta Mirtsa hyppäsi äkkiä tuolille, sammutti amppelin, tarttui Lennin käteen ja kiskoi hänet jonnekin sivuhuoneisiin.

Miili oli pimeässä. Hän kuuli huoneesta huohotusta, joku asteli hoippuen edestakaisin koperoiden eteensä. Lämmin käsi sattui Miilin käsivarteen ja äkkiä tunsi hän, kuinka joku puristi häntä, riuhtoi rinnalleen ja veti. Miili kamppaili, hän tunsi ikäänkuin kohtalon koura nyt olisi iskenyt häneen heltymättömästi, irtipäästämättä; tämä oli ottelua elämästä ja kuolemasta, onnesta ja häpeästä. Outo mies puristi häntä yhä lujemmin. Miili tunsi, kuinka jalat irtaantuivat maasta, hän kohosi ilmaan ja paiskautui pimeässä jollekin pehmeälle… Hän huudahti, joku kietoi kätensä hänen ympärilleen ja tavoitti hänen huuliaan.

— No, no, tyttöni, mitäs siinä rimpuilet?

Miili alkoi huutaa,

— Älä huuda! kuiskasi ääni pimeästä.

Miilistä tuntui ääni niin tutulta, että hän hätkähti ja vaikeni.

— Kas niin, johan ymmärsit…

Miiliä painosti ja peloitti tämä ääni ikäänkuin siinä olisi soinut salaperäisenä jumalanääni. Hän otteli kuin Jakob jumalansa kanssa, oman kurjan kohtalonsa kanssa yön yllättävässä yksinäisyydessä. Mihin Lenni, Mirtsa, kamreeri, kaikki olivat kadonneet, eikö kukaan tullut häntä auttamaan? Jostain kaukaa hän kuuli vain pidätetyn naurun helähdyksen, seinän takaa toisesta huoneesta kuului pään pehmeä kolahdus seinään, sitten kuiskasi joku outoja sanoja. Tämä oli hornan luola, hämärä helvetti, jossa äsken oli palanut punainen liekki, syövyttäen sielua. Voi, Jumala, voi, jumala, voihki Miili ja vaipui väsyneenä ja voimattomana vuoteelle.

— Hys, hiljaa, älä nyt hiisku, sanoi taas se tuttu ääni, minä otan tulta, että näen sinun kasvosi. Perh…! — Samassa tunsi Miili valon valahtavan kasvoilleen. Hän kiljahti kauhusta, hän oli nähnyt Toivon, oman veljensä kasvot. Toivo irroitti nopeasti kätensä pystyyn.

— Miili, sinä täällä? Voi, kauhistus, minä olen tehnyt, mitä minä olin tehdä, sanoi Toivo tarttuen ohimoonsa ja vaipui tuolille. Puoliselvenneenä hän jäi julman jurosti tuijottamaan eteensä. Miili nousi äkkiä ylös ja sytytti tulen kynttilään. Siinä katseli Miili nyt sanomattoman tuskan vallassa veljeä, joka huokaillen, pää kätten varassa yhä tuijotti lattiaan. Lattia ihan keinui Miilin alla, hän vapisi kuin herkkä haavanlehti, koko hänen onneton olemuksensa oli täynnä mykkää itkua, mutta hän ei saanut sanaakaan suustaan. Äänettömänä tuijotti hän veljeensä, joka huojui edestakaisin tuolilla ravistellen päätään. Miili kuuli porstuasta askeleita. Hän näki Mirtsan, joka viittoi hänelle kädellään. Ajurin kello kilahti kerran pihalla. Kauempaa kuului meren mykkä mutina, joka taasen kolkutti kuin suuren tuntemattoman käsi rantakallioita, kolkutti kuin pahaa, paatunutta omaatuntoa.

Miili hoipersi eteiseen.

Outo, öinen vieras nousi tuolilta. Kun hän ei huomannut enää Miiliä, alkoi hän käydä edestakaisin huoneessa. Äkkiä hän seisahtui. Rajattoman raivopuuskan pimittämänä hän kohosi kuin kovettuneena pystyyn, sieppasi tuolin ja heitti sillä vuodepeilin pirstaleiksi. Äsken kuvastimesta heijastuneet kasvot kalseine, kivettyneine katseineen taittuivat moniin särmiin särkyen moniksi sirpaleiksi. Tuntui kuin mies olisi viskellyt ympärilleen oman sielunsa särkyneitä sirpaleita. Tämä näky kiihoitti häntä yhä enemmän. Raivoten tarttui hän sänkyyn, nosti sen ilmaan ja heitti hirveästi huutaen vasten uunia. Oviverhon lasiputket sihisivät ja sähisivät kuin käärmeenpoikaset. Samassa tarttui joku häneen takaapäin. Kohotettu revolveri kädessä seisoi rouva hänen takanaan. Mies iski käteen ja kaatoi vaimon lattialle, otti maasta revolverin ja heitti sen ikkunasta pihalle. Ruutu sälähti. Mies hätkähti, seisoi hetken hiljaa, sitten hän syöksyi suin päin pihalle ja hypähti ajurin kuomuun. Kalliolta kuului kavion kopsetta, mikä loittoni pitkin hämärää rantatietä. Joku lentotähti singahti avaruuteen. Meri kohisi ja kolkutti kolkosti kallioita…

* * * * *

Miili oli väsyneenä nukahtanut erään sivuhuoneen sohvalle. Hän oli itkenyt, itkenyt, eikä sillä itkulla näkynyt loppua olevan.

Hänen hartiansa vavahtivat, hän kyyristyi kokoon kuin eläin, jota ruoskittu on. Mirtsa koetti häntä lohduttaa ja sai hänen sohvalle lepäämään, mutta yhä kiersi kyyneleitä hänen kauniista silmistään. Jumalan rakeet ja rankkasateet kävivät läpi hänen nuoren sielunsa. Lopulta hän nukkui uupuneena lohduttomaan, levottomaan uneen, uupui omiin onnettomiin, kurjiin kyyneliinsä.

Miili heräsi aamu-yöllä siihen, että joku kosketti häntä. Hän raotti punettuneet, itkettyrreett silmänsä ja näki poliisin, joka taskusähkölampulla valaisi hänen kasvojansa. Porttolassa oli tehty yöllinen tarkastus. Poliisi selitti, että Miilin piti tulla tutkittavaksi ja kirjoihin merkittäväksi poliisikamariin kl. 9 aamulla. Miili oli kuolemanväsynyt äskeisistä mielenpurkauksistaan ja kauheasta kohtauksestaan veljensä kanssa. Hän höpisi jotakin, sopottaen sekavia sanoja ja vaipui horrostilan tapaiseen uneen, joka oli katkennut kuin hämärässä häilyvä, liikkuva lanka kierivästä kerästä.

Yöllä oli satanut hiukan lunta, maa oli kuin hienon villavaipan peittämä. Miili asteli pää kumarassa pitkin merenrantatietä kohden kaupunkia. Hän oli vetänyt huivinnurkan silmilleen, hän ei tahtonut näyttää surkeata häpeäänsä kenellekään. Maa loisti valkeana hänen tuskantiellään, hän häpesi jättäessään likaisia jälkiä puhtaaseen, koskemattomaan lumeen, ikäänkuin hän olisi tallannut alleen jotain puhdasta ja pyhää omassa itsessään. Hän ei kulkenut enään mitään epämääräistä tummaa ja tuntematonta kohden, vaan varmaa, valotonta, kovaa kohtaloa kohden. Hän heittäisi kerran häpeänsä, huolettomana kaikista turhista tuskista, tarjoten tulijoille ruumiinsa kuluttavaa, kivuloista tulta. Hänen sielunsa surkastuisi astuessaan pitkin kadotuksen katuja. Ja kukapa hänen sieluansa kysyisikään? Hänen sielunsa oli kuin kuva Mirtsan seinällä, onneton orjatar, jonka kädet olivat sidotut. Mutta kuka oli sitonut hänen sielunsa siivet, sitä hän ei käsittänyt kulkiessaan heräävää kaupunkia kohden. Hän katseli hetken taakseen. Kiertäen seurasi hänen takanaan lukematon joukko mustia jälkiä valkeassa lumessa. Ne seurasivat häntä ikäänkuin syyttäen.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK ILOTYTTÖ ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

- ILOTYTTÖ

- THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE